АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/282/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 640/17437/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року (суддя Сенаторов В.М.), -

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 03 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року. Посилаючись на те, що в період шлюбу за спільні кошти ними було придбано автомобіль «MERCEDES-BENZ 818», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, причіп «КРД 050100», 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_5, причіп «ОДИСЕЙ 5.11», 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_6, з урахуванням уточнених у вересні позовних вимог позивач просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль «MERCEDES-BENZ 818», 2006 року випуску, причіп «КРД 050100», 2009 року випуску, причіп «ОДИСЕЙ 5.11», 2015 року випуску.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що спірні транспортні засоби не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», придбано ним за договором купівлі-продажу до укладення шлюбу, а інші транспортні засоби придбані за кошти, які належали йому особисто.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2008 року, який було розірвано перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року.

У період шлюбу ОСОБА_2 набув право власності на автомобіль «MERCEDES-BENZ 818», 2006 року випуску, причіп «КРД 050100», 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 та причіп «ОДИСЕЙ 5.11», 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_6.

Вартість вказаних транспортних засобів становить 387383 грн., 9069 грн. та 14511 грн. відповідно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, було придбано відповідачем за договором купівлі-продажу до укладення шлюбу, а іншій транспортні засоби за кошти, які належали йому особисто до укладення шлюбу, хоча і повернути позичальником ОСОБА_4 після його реєстрації.

Проте повністю погодитись з такими висновками не мождна з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст. 61 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Як убачається із матеріалів справи, автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року випуску, було придбано відповідачем за договором купівлі-продажу 09 серпня 2008 року, того ж дня передано покупцю за актом приймання-передачі, тобто набуто до шлюбу, а тому вказане майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Мотивуючи свої заперечення проти позову, ОСОБА_2 зазначив, що 02 вересня 2008 року, тобто до укладення шлюбу, між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за яким останній отримав від нього 25 000 дол. США, які повернув у 2009-му, 2014-му та 2015-му роках та які були витрачені на придбання спірного майна.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки належними та допустимими доказами факт придбання спірних транспортних засобів за кошти, які належали відповідачу особисто, не доведено, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що це майно не є спільним сумісним майном подружжя та не підлягає поділу між ними.

Оскільки вартість спірного майна унеможливлює його поділ в натурі з дотримання вимог щодо рівності часток подружжя, колегія суддів вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за кожним право власності на ? частину автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель «818», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; причепа марки «ОДИСЕЙ», модель «5.11», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; причепа марки «КРД», модель «050100», 2009 року випуску, державний номерний НОМЕР_7.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на ? частину:

-автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель «818», 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_3;

-причепа марки «ОДИСЕЙ», модель «5.11», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, державний номерний знак НОМЕР_4;

-причепа марки «КРД», модель «050100», 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, державний номерний НОМЕР_7.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4454 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Л.А. Швецова