Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1951/18 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/1951/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м. Новоград-Волинський,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1. Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 02 січня 2008 року в сумі 91 673,64 грн. станом на 30 квітня 2018 року. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між сторонами укладений кредитний договір, за умовами якого банк видав кредит у розмірі 4 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк грошові кошти ОСОБА_1 надав, але остання свої зобов'язання належним чином не виконала - у повному обсязі кредит не повернула та проценти за користування коштами не сплатила, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2 060,09 грн., за процентами за користування кредитом - 80 169,95 грн., за пенею - 4 602 грн., а також належить сплатити штраф - 500 грн. його фіксованої частини та 4 341,60 грн. - процентної складової.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що відповідач у межах строку позовної давності впродовж з 02 січня 2008 року по 26 травня 2015 року здійснювала часткове погашення кредиту: 03 серпня 2010 року в розмірі 200 грн., 17 листопада 2011 року - 500 грн., 11 вересня 2013 року - 400 грн., що, на думку апелянта, перервало перебіг строку давності та розпочинало новий перебіг відповідно 02 серпня 2013 року, 16 листопада 2014 року та 10 вересня 2016 року, а останній платіж відповідач здійснила 26 червня 2015 року, що перервало строк позовної давності, який закінчувався 25 червня 2018 року. Банк же звернувся до суду 29 травня 2018 року, тобто, на думку апелянта, у межах загального (трирічного) строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до договору від 02 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 400 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8).

ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву заявила про застосування позовної давності (а.с.41). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Картка діє в межах визначеного нею строку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки зазначається на ній (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. За закінченням строку дія картки продовжується банком на новий строк шляхом надання картки з новим строком дії. Кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється банком, який має право у любий час його змінити (зменшити або збільшити).

Із змісту листа позивача від 06 серпня 2018 року слідує, що ОСОБА_1 згідно з кредитним договором від 02 січня 2008 року отримала три картки - НОМЕР_1,НОМЕР_2 та НОМЕР_3, остання із яких мала термін дії до жовтня 2013 року (а.с.61). Відповідачем таких обставин не спростовано жодними доказами.

До апеляційної скарги банком приєднано виписку за останньою карткою за період з 16 липня 2010 року по 25 вересня 2018 року (а.с.196-202). Так, 03 серпня 2010 року погашена заборгованість - безготівково поповнено картковий рахунок на 200 грн.; 17 листопада 2011 року погашення кредиту - безготівкове поповнення карткового рахунку на 500 грн., 11 вересня 2013 року в терміналі самообслуговування готівкою поповнено картковий рахунок на 400 грн., а 26 червня 2015 року зазначається про операцію «термінал самообслуговування 209736 Новоград кредитна частина Р2Р переводу» на суму 398 грн.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша ст.264 ЦК України).

Отож перебіг загального строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався з 01 листопада 2013 року та закінчився - 01 листопада 2016 року (01.11.2013 + 3 роки). Доводи апеляційної скарги відносно здійснення оплати 03 серпня 2010 року в сумі 200 грн., 17 листопада 2011 року в сумі 500 грн. та 11 вересня 2013 року в сумі 400 грн. не впливають на наслідки розгляду даного спору, приймаючи до уваги те, що дані проплати здійснені до 01 листопада 2013 року, тобто до початку перебігу позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі.

Платіж від 26 червня 2015 року має юридичне значення для розгляду даного спору, оскільки він вчинений у період перебігу строку позовної давності, тобто з 01 листопада 2013 року до 01 листопада 2016 року, а отже міг би перервати перебіг, якщо був би здійснений відповідачем на погашення заборгованості за даними зобов'язаннями. Проте банк випискою по рахунку не спростував висновків суду першої інстанції про те, що зарахування 26 червня 2015 року в сумі 398 грн. відбулося внаслідок списання банком процентів за прострочений кредит з іншої платіжної карти відповідача. За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не можна розцінювати вчинення 26 червня 2015 року дій, як визнання відповідачем боргу або іншого обов'язку за спірними правовідносинами, а тому даний платіж не перервав перебігу строку позовної давності.

Банк звернувся до суду із даним позовом 29 травня 2018 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за строками позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, то апеляційний суд залишає судове рішення без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 26 листопада 2018 року.