АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2047/17Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/789/377/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів суду апеляційної інстанції Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Шмигельська І.З.

з участю ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 596/2047/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 9 лютого 2018 року, ухваленого суддею Митражик Е.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

ВСТАНОВИЛА:

11 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Посилалась на те, що з ОСОБА_3 з 14 січня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час вирішується питання про розірвання шлюбу, діти постійно проживають з нею, проте відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Враховуючи те, що відповідач не має постійного місця роботи, просила стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з моменту подачі позову та до досягнення ними повноліття.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 9 лютого 2018 року вирішено:

"Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_1) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, жителя АДРЕСА_2) про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, жителя АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1250 (одна тисяча двісті п'ятдесят ) гривень на кожну дитину щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок."

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду з фактичними обставинами справи.

Вказує, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував обставини, на які він посилався у суді, та не вірно встановив його майновий стан.

Зокрема, суд не врахував, що на його утриманні перебуває мати, яка за станом здоров'я не може працювати та утримувати себе, та батько, який є пенсіонером.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку щодо його заробітку за кордоном та не врахував матеріальної допомоги дітям, яку він надавав у добровільному порядку.

Просить ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення до 800 грн. щомісячно на кожну дитину.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлені наступні обставини.

14 січня 2017 року сторони зареєстрували шлюб в Бокиївській сільській раді Волочиського району Хмельницької області, актовий запис за №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4).

Заочним рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2017 року в цивільній справі № 596/1837/17 шлюб між сторонами розірвано.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається із відповідних копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 10 січня 2008 року та серії НОМЕР_6 від 13 грудня 2010 року виданих Бокиївською сільською радою Волочиського району Хмельницької області (а.с.9-10).

Згідно довідки виданої Бокиївським старостинським округом Війтовецької селищної ради Хмельницької області №519 від 08 грудня 2017 року ОСОБА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3, разом з нею проживають та знаходяться на її утриманні її діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 суд першої інстанції врахував матеріальний стан сторін, витрати, що несе позивачка на утримання дітей, а також те, що діти проживають разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, а відтак другий з батьків зобов'язаний надавати кошти на їх утримання.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Так, ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Перевіряючи розмір стягнутих аліментів, колегія суддів також враховує, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

При визначені розміру аліментів суд першої інстанції вірно врахував положення вищевказаного Закону, а також те, що відповідач працездатний, інших дітей на утриманні не має, непрацездатних батьків не має.

Крім того суд врахував працю відповідача за кордоном, та його доходи, про які він заявив в суді першої інстанції, що приблизно становлять 16000 грн. на місяць, а також інші доходи за окремі виконані роботи в Україні.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що діти у зазначеному віці потребують значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, колегія суддів, керуючись інтересами дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив суму аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання дітей у розмірі 1250 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Підстав для зменшення розміру аліментів до 800 грн на кожну дитину, або до 1000 грн на кожну дитину, про що відповідач заявив в суді апеляційної інстанції, не має, оскільки спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом першої інстанції підтверджується його матеріальним станом.

Обставини на які посилався відповідач, зокрема хвороба, - належними доказами не підтверджені, відсутність доходів - ця обставина стосується періоду, що настав після подання позову та вирішення справи в суді першої інстанції, а тому не може бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_1 щодо добровільного надання матеріальної допомоги, колегія суддів не бере до уваги, оскільки така допомога надається на розсуд самого відповідача та не забезпечує в повній мірі потреб дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку щодо розміру заробітку відповідача за кордоном, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається із звукозапису судового засідання, який міститься в матеріалах справи (а.с.30), ОСОБА_1 в суді першої інстанції стверджував, що їздить на заробітки у Польщу, де працює протягом 5-6 місяців.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, і дійшов правильного висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 9 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 квітня 2018 року.

Головуючий З.Є. Ткач

Судді: О.Я. Міщій,

Г.М. Шевчук