ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2457/17

Головуючий у першій інстанції - Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/271/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Кривопиша Я.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2018 року, ухвалене в складі судді Пантелієнко В.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист права власності на нерухоме майно,

дата складання повного тексту: 12 вересня 2018 року, м.Ніжин

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просив зобов'язати співвласника усунути перешкоди у здійсненні іншим співвласником права користуватись належним йому нерухомим майном, шляхом розблокування міжкімнатного дверного прорізу та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 кожному з них належить по 1/2 частині вказаного будинку. Поділ співвласниками нерухомого майна у порядку, передбаченому ст.183 ЦК України не здійснювався. Договір про виділ в натурі частки нерухомого спільного майна між співвласниками не укладався. Зазначає, що ОСОБА_3 з метою вирішення свого особистого питання на свою користь щодо поділу нерухомого майна, протиправно, на свій особистий розсуд, з залучення певних осіб КП «Відділ архітектурно-технічного планування та проектування» Ніжинської міськради, здійснив поділ спірного житлового будинку. В подальшому відповідач не повідомив позивача, як співвласника нерухомого майна, про виклик спеціаліста КП «Ніжинське МБТІ», який здійснював обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 згідно замовлення одного з співвласників - ОСОБА_3 від 26 листопада 2012 року щодо видачі останньому технічного паспорту на домоволодіння по АДРЕСА_1 що обмежило права позивача. Також відповідач закрив міжкімнатний дверний проріз у спірному домоволодінні з метою отримання зручного технічного паспорту у якому не зазначено про відсутність правових підстав для легалізації одноосібно вчинених дій (будівництва, реконструкцію зі зміною розташування, перепланування кімнат, вчинення поділу нерухомості). На думку позивача, відповідач не є добросовісним співвласником.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено, зобов'язано співвласника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні іншим співвласником права користуватись належним йому нерухомим майном, шляхом розблокування міжкімнатного дверного прорізу між кімнатами 2-3 та 1-2 відповідно технічного паспорту на житловий будинок складеного станом на 17 липня 2000 року; стягнуто з відповідача на користь позивача 640 грн. в порядку повернення сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, та їх дії в часті, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку доказів. На момент набуття права власності на спірне домоволодіння, як позивачем, так і відповідачем, фактично вже було проведено розподіл будинку на дві квартири. Вважає, що підтвердженням наявності в спірному житловому будинку двох відокремлених квартир є свідоцтва про право власності, видане ОСОБА_6 в 1991 році та ОСОБА_7 в 1982 році, відповідно до діючого на той час законодавства.

ОСОБА_5 зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин, діяло законодавство, яке не містило обов'язку державної реєстрації виділу частки з спільного майна.

Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що судом першої інстанції невірно викладені його заперечення в описовій частині рішення, де зазначено, що він вказував на правомірність закриття спірних міжкімнатних дверей.

На думку ОСОБА_5, в судовому засідання не було оглянуто оригіналу технічного паспорту ОСОБА_2 від 17 липня 2000 року, який, на його думку, суперечить копії даного технічного паспорту.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що посилання суду на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 14 березня 2018 року, не відповідають змісту самої ухвали, адже даним рішенням не встановлено використання та/або занесення недостовірних даних відповідачем для виготовлення технічних документів та інформація, яка не відповідала дійсності та була занесена до технічного паспорту за 2012 рік не стосується предмету спору.

Крім того, на думку відповідача, ОСОБА_2 ввів суд в оману щодо наявності проходу з кімнати 1-2 квартири 1 в кімнату 2-3 квартири 2, оскільки має намір почати виділ часток в натурі, що зумовлено збільшенням площі відповідача, на час спору, та дасть перевагу ОСОБА_2 при новому розподілі в отриманні більшої частки та/або отриманні компенсації.

У наданий судом строк ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог ОСОБА_5 Позивач зазначає, що паспорт БТІ не є правовстановлюючим документом і не породжує право та обов'язки щодо власності нерухомого об'єкта. ОСОБА_3 набув права власності на житловий будинок у 2007 році та зі змінами у 2012 році, а посилається на вимоги ЗК України у редакції 01 січня 2002 року та норми ЦК УРСР у редакції 30 жовтня 1999 року, що є безпідставним і необґрунтованим, суд правомірно застосував норми чинної редакції ЦК України. Також ОСОБА_2 просить не брати до уваги додаткові докази, які долучені ОСОБА_3 до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що виділ часток в натурі між співвласниками в будинку не проведений, кожен з сторін повинен користуватися і розпоряджатися своєю власністю - спільним будинком, не порушуючи права іншого співвласника, закладення ОСОБА_3 спірного міжкімнатного дверного прорізу без згоди позивача порушило права ОСОБА_2 як іншого співвласника будинку, а отже порушене право позивача підлягає відновленню; документально підтверджений розподіл земельних ділянок під будинком та біля нього, між співвласниками, не може свідчити про реальне виділення часток будинку кожному з його співвласників, так як вказаний виділ має бути проведений з дотриманням норм ЦК України та документально підтверджений.

З таким висновком колегія суддів Чернігівського апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають у спільній частковій власності житловий будинок розташований по АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожен, сторонами оформлено право власності на землю під будинком та біля нього (а.с.44).

ОСОБА_2 1/2 частина даного жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель подарована ОСОБА_6, що підтверджується Договором дарування частини жилого будинку (а.с.64).

Іншу 1/2 частину спірного будинку ОСОБА_3 подарував ОСОБА_8, що підтверджується Договором дарування частини жилого будинку від 09 жовтня 2007 року (а.с.24, 63). Також ОСОБА_8 подарував відповідачу дві земельні ділянки площею 0,050 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0253 га надану для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.13).

На підставі Договору дарування земельних ділянок ОСОБА_3 отримав Державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки (а.с.25, 26).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2012 року ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1. загальна площа 123,9 кв.м., житлова площа 77,5 кв.м. Дане свідоцтво видано взамін договору дарування посвідченого Кізуб Т.Є. приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу 19 жовтня 2007 року №3467 (а.с.61) та видано відповідний Витяг про державну реєстрацію прав (а.с.62).

З технічного паспорту на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 складеного станом на 17 липня 2000 року, на плані будівлі значиться міжкімнатний дверний проріз між кімнатами 2-3 та 1-2 (а.с.27-28).

Згідно технічного паспорту спірного житлового будинку складеного станом на 24 березня 2007 року, план будівлі не має відмітки про наявність дверного прорізу (а.с.29-31, 45, 58-60).

Відповідно до Акту обстеження закладеного дверного прорізу в кімнаті 1-2 частини житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 співвласника ОСОБА_2 від 22 січня 2018 року, складеного т.в.о. начальника КП «Госпрозрахунковий відділ капітального будівництва» Юрченком Д.О., по замовленню ОСОБА_2, проведено обстеження закладеного дверного прорізу з кімнати 2-3 в кімнату 1-2 згідно технічного паспорту інвентарний номер 6109, реєстраційний номер 3525, на спірний житловий будинок. При візуальному обстеженні з'ясовано наступне: з кімнати 1-2 в кімнату 1-1 та в кімнату 1-3 вільні проходи, в кімнату 2-3, зі сторони кімнати 2-3 дверний проріз закладено стіновим гіпсокартоном по металевому каркасу із профіля СД-60 і закріплений п-образним кронштейном із металу, який закріплений до дерев'яних фільончатих дверей, які утримують каркас, який перешкоджає відкриванню дверей в кімнату 1-2, і заважає проходу в кімнату 2-3. До акту додано фотографії конструкцій закладеного дверного прорізу, план будівлі з технічного паспорту (а.с.38, 39, 40, 41, 42, 43).

Згідно ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.ст.321, ч.3 ст.386 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що існує реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку доказів заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено, що дверний проріз дійсно існував. Так, матеріали справи містять копії технічних паспортів спірного будинку в яких є суперечливі дані, зокрема, в одному з яких наявний дверний проріз, а в іншому ні. Для з'ясування даного питання сторонами в судовому засіданні було надано суду для огляду оригінали технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1.

В технічному паспорті, наданому позивачем, складеному станом на 17 липня 2000 року на плані будівлі значиться міжкімнатний дверний проріз між кімнатами 2-3 та 1-2, що співпадає з копією, наявною на а.с.28, однак позначення спірного дверного прорізу виконано іншим кольором ніж сам план та належним чином підписом відповідальної особи не застережено.

В технічному паспорті, наданому відповідачем, зі змінами станом на 24 березня 2007 року міжкімнатний дверний проріз між кімнатами 2-3 та 1-2 відсутній, що співпадає з копією, наявною на а.с. 30.

Доводи апеляційної скарги, що на момент набуття права власності на спірне домоволодіння, як позивачем, так і відповідачем, фактично вже було проведено розподіл користування будинком на дві квартири приймаються судом до уваги, оскільки в технічних паспортах, як позивача, так і відповідача, номери кімнат записані, як 1-1, 1-2, 1-3, 2-1, 2-2, 2-3, у кожного із сторін в будинку є свої кухні, тощо.

Крім того, сторони підтвердили, що кожен зі співвласників користується своїми кімнатами.

Таким чином, безперешкодний доступ ОСОБА_2 через дверний прохід між кімнатами 1-2 і 2-3, до кімнат які перебувають у користуванні відповідача, у випадку задоволення позову, буде порушувати право ОСОБА_3 на приватне життя, оскільки сторони не є родичами.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції невірно викладені його заперечення в описовій частині рішення, де зазначено, що він вказував на правомірність закриття спірних міжкімнатних дверей, також приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки, з пояснень відповідача в суді першої інстанції, встановлено, що він не заперечував факту отримання від ОСОБА_2 утеплювача стіни, яким заклав всю стіну по каркасу, утеплив її, проте дані двері вже були закладені, але не відповідачем. Більш того, сам позивач пояснював, що на той час, як інша частина будинку не була продана, ніхто там не проживав, він особисто забив і заклеїв шпалерами дані двері, тобто не користувався кімнатою 2-3, тому нема підстав вважати, що закладені двері порушують права позивача.

Матеріали справи містять довідку КП «Ніжинське МБТІ» від 11 жовтня 2018 року з якої вбачається, що згідно аналізу інвентаризаційної справи на спірний будинок на поверхневому плані житлового будинку за період з 1964 року (час складання плану) по 2012 рік (час останнього обстеження) дверні отвори між кімнатами 1-2 та 2-3, а також 2-1 та 1-3 відсутні (а.с.105).

Також позивачем до відзиву на апеляційну скаргу надано відповідь начальника Ніжинського МБТІ від 14.09.2018 року на запит ОСОБА_2, в якій зазначено, що проріз між кімнатами 1-2 та 2-3 у матеріалах технічної інвентаризації не значиться.

Доводи ОСОБА_5, що на час виникнення спірних правовідносин діяло законодавство, яке не містило обов'язку державної реєстрації виділу частки з спільного майна, ґрунтуються на невірному розмінні та тлумаченні відповідачем норм права та не стосуються суті спору.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми права, невірно встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки при поданні апеляційної скарги ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в сумі 960 грн., та враховуючи, що його апеляційну скаргу задоволено, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист права власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені при розгляді справи, в сумі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: