Справа № 541/2213/15-ц
Провадження № 4-с/541/3/2018
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.

з участю секретаря судового засідання Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді цивільну справу за скаргою Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» на дії головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, заінтересована особа

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3, в якій просить визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №52527389 неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2017 року ВП №52527389 та відновити виконавче провадження ВП №52527389 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 02.02.2016 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в розмірі 80327,54 грн., посилаючись на те, що в постанові державного виконавця не зазначено, які заходи здійснено державним виконавцем стосовно розшуку самого боржника та його майна, а також, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», вжито не всіх виконавчих дій з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

У судове засідання представник заявника не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 24).

Головний державний виконавець Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила (а.с.14, 18, 23).

Боржник ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду скарги, про причини своєї неявки суд не повідомила (а.с.20).

Суд вважає за можливе розглянути скаргу на дії державного виконавця за відсутності учасників справи, що передбачено ч.2 ст.450 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Миргородським міськрайонним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2/541/1025/2015 від 2 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в розмірі 80327,54 грн. (а.с. 3, 4), який було надіслано для виконання до виконавчої служби.

29 грудня 2017 року головним державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2/541/1025/2015 від 2 лютого 2016 року стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення. Згідно відповідей на запити до Пенсійного фонду України боржник пенсію не отримує, за цивільно-трудовим договором не працює. Відповідь на запит до Державної податкової служби України відсутні рахунки, відкриті у банках та інших фінансових установах (а.с.5).

Виконавчий лист № 2/541/1025/2015 від 2 лютого 2016 року разом з вказаною постановою було направлено заявнику 29.12.2017 року за вих. № 21811 і отримано ним 12.01.2018 за вх.№ 194 (а.с.5).

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України,і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.18 вищевказаного Закону на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на день винесення оскаржуваної постанови, виконавчий документ повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Оскаржувана постанова не містить належного вмотивування наявності обставин, визначених вказаними вище нормами законодавства, які можуть слугувати підставою для повернення виконавчого документа, зокрема не містить відомостей про вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення і не в повній мірі вчинено виконавчі дій в межах примусового виконання судових рішень, зокрема виїзди на місце проживання, зазначене у виконавчому документі, чи місцезнаходження майна боржника, опису чи арешту майна боржника, складення актів про відсутність такого майна, розшуку та арешту транспортних засобів, проникнення до житла чи іншого володіння боржника тощо, що вказує на необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відсутній акт державного виконавця про наявність обставин, зазначених у п. 2 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що є порушенням ч. 2 ст. 37 цього ж Закону.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що винесена 29.12.2017 року постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є передчасною,

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуваними діями державного виконавця порушуються права заявника як стягувача у виконавчому провадженні, тому вони підлягають судовому захисту.

При цьому суд також враховує, що оскаржуваною постановою порушується вимоги п.9 ч.3 ст.129 Конституції України щодо обовязковості рішень суду.

Таким чином, невиконане фактично рішення суду підлягає виконанню повному обсязі, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби,

Згідно з ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Отже, заявлена вимога про відновлення виконавчого провадження є передчасною і задоволенню не підлягає, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 353, 354, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови від 29.12.2017 року ВП №52527389 про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 02.02.2016 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області у цивільній справі № 2/541/1025/2015.

Скасувати постанову головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 від 29.12.2017 року ВП №52527389 про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 02.02.2016 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в розмірі 80327,54 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_5