РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/94/17

03 травня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Озарчук Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Мале приватне підприємство "Світлана", про визнання права власності на частку в майні подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову покликається на те, що житловий будинок та нежитлова будівля магазину набуті під час шлюбу і є об'єктами права спільної сумісної власності та підлягають поділу в рівних частинах.

В послідуючому позивач частково змінила предмет позову і просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, на 1/2 частину статутного капіталу та на 1/2 частину майна малого приватного підприємства "Світлана".

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних підстав. Просять позов задовільнити.

Відповідач та його представник визнали позов в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та заперечили проти визнання за позивачем як права власності на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину, так і на 1/2 частину статутного капіталу і майна малого приватного підприємства "Світлана". Також пояснили, що сторони не підтримують подружні стосунки і не ведуть спільного господарства з 2003 року. Приміщення магазину було збудоване після припинення сторонами подружніх відносин і за кошти МПП "Світлана" та перебуває у нього на балансі. Позивач також не приймала своїми коштами участі в діяльності МПП "Світлана", а тому не може претендувати на визнання за нею права власності на частину статутного капіталу і майна підприємства. Просять в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Представник третьої особи МПП "Світлана" в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що сторони з 7 листопада 1978 року по 10 червня 2014 року перебували в шлюбі. Шлюб був розірваний рішенням Костопільського районного суду від 10.06.2014 року і рішення вступило в законну силу 23.06.2014 року. У вищеназваному рішенні суду зазначено, що «в судовому засіданні встановлено, що сторони приблизно десять років проживають окремо, не підтримують подружні відносини, спільного господарства не ведуть.»

Із досліджених судом доказів встановлено, що в 1991 році сторони придбали у власність житловий будинок № 52 по вул. Мазепи в м. Костопіль. Враховуючи, що відповідачем визнається позов в частині визнання за позивачем права власності на частину будинку, то суд задовольняє цю позовну вимогу.

В судовому засіданні також встановлено, що сторони та гр. ОСОБА_6 були засновниками кооперативу «Світлана». Як вбачається із протоколу загальних зборів кооперативу від 1992 року (день і місяць в протоколі не вказано) зборами було прийнято рішення: передати всі майнові та грошові цінності, а також інші майнові та немайнові права і обов'язки кооперативу ОСОБА_4; дати згоду на реорганізацію кооперативу «Світлана» в мале приватне підприємство засноване на власності ОСОБА_4, яке є правонаступником кооперативу. У витягу з протоколу загальних зборів кооперативу від 7 лютого 1992 року також вказується, що збори вирішили перереєструвати кооператив «Світлана» в мале приватне підприємство «Світлана», яке є правонаступником кооперативу. Рішенням виконкому Костопільської районної ради від 14 квітня 1992 року № 67 було перереєстровано кооператив «Світлана» в мале приватне підприємство «Світлана», засноване на власності громадянина ОСОБА_4, яке є правонаступником кооперативу. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, візичних осіб-підпрємців та громадських формувань статутний фонд МПП "Світлана" становить 1000 грн..

Судом також встановлено, що згідно рішення виконкому Костопільської міської ради від 25.03.2003 р. № 195 було надано МПП "Світлана" дозвіл на будівництво магазину «Продтовари» по АДРЕСА_2 Право власності на будівлю магазину було зареєстроване за МПП "Світлана" 9.06.2008 року.

Даних про будь-яке інше майно та матеріальні ціності МПП "Світлана" сторонами суду надано не було.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо самостійного заробітку (доходу).

За правилами ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012 роз'яснено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, у разі організації фізичною особою підприємницької діяльності за рахунок спільних коштів подружжя, доходи, отримані ним як підприємцем та через приватне підприємство вважаються доходами від підприємницької діяльності, які відповідно до наведеної норми сімейного права є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо набуті за час шлюбу та за спільні кошти.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 3 червня 2015 року по справі № 6-38цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

В разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з рішення Костопільського районного суду від 10.06.2014 року про розірвання шлюбу судом було встановлено, що сторони приблизно десять років проживають окремо, не підтримують подружні відносини та спільного господарства не ведуть.

В судовому засіданні позивач та її представник, окрім голослівних тверджень, не обґрунтували жодним документально підтвердженим документом участь позивача у будівництві магазину та у формуванні іншого майна МПП "Світлана". Суд також приймає до уваги, що згідно рішення загальних зборів, яке було прийняте при наданні згоди на реорганізацію кооперативу «Світлана» в мале приватне підприємство, всі майнові та грошові цінності, а також інші майнові та немайнові права і обов'язки кооперативу було передано відповідачу ОСОБА_4.

Зважаючи на вищесказане суд вважає, що позивач не довела документально розмір внесеного до МПП "Світлана" спільного майна подружжя.

Крім того, як вказувалося вище позивач може претендувати не на визнання за нею права власності на частину статутного капіталу та майна МПП "Світлана", а вимагати виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Однак позивач таких позовних вимог не заявляла.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на частину статутного капіталу та майна МПП "Світлана".

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В зв'язку з цим суд не примає як часткове визнання позову висловлювання представника відповідача в судових дебатах про те, що відповідач згідний на повернення частини статутного фонду МПП "Світлана".

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 3525 грн. судового збору згідно позовної вимоги про визнання права власності на частину житлового будинку та з позивача на користь держави 1571,64 грн. судового збору згідно позовної вимоги про визнання права власності на частину статутного капіталу та майна МПП "Світлана".

На підставі викладеного, керуючись 12, 89, 141, 259, 260 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в майні подружжя адовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3525 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1571,64 грн. судового збору

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяП. В. Олійник