Справа № 309/144/18
Провадження № 2/309/672/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2018 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі головуючого судді Волощук О.Я.
при секретарі Бринзей Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.10.2017 року присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 вересня 2017 року. Під час розгляду справи про стягнення аліментів, позивачем на адресу Хустського районного суду Закарпатської області було надіслано заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечив щодо задоволення позову. У вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 інших дітей немає, аліменти на їх утримання не надає, непрацюючих батьків на утриманні немає. Однак зазначені дані не відповідають дійсності.
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.11.2016 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 26.07.2016 року до досягнення ним повноліття, які він сплачує.

На час прийняття рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 10.10.2017 року позивач ОСОБА_1 працював у Російській Федерації сезонним працівником. Після смерті дружини ОСОБА_6, позивач повернувся на Україну, щоб займатись вихованням сина ОСОБА_4

На даний час матеріальне становище позивача змінилося, оскільки він офіційно ніде не працює, має на утриманні матір похилого віку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є пенсіонеркою. Позивач ОСОБА_1 просив ухвали рішення про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, визначений рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.10.2017 року у твердій грошовій сумі з 1500 гривень на 930 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задоволити.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Клопотання від сторін про відкладення розгляду справи до суду не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.10.2017 року присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 вересня 2017 року. При постановленні даного рішення судом не враховано той факт, що позивача ОСОБА_1, відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.11.2016 року позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 26.07.2016 року до досягнення ним повноліття (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла колишня дружина позивача - ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.01.2016 року. У зв'язку із смертю колишньої дружини, позивач не виїжджає на сезонні роботи до Російської Федерації, оскільки займається вихованням та утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, позивач офіційно не працює, має на утриманні матір ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є особою похилого віку, пенсіонеркою.

Позивач ОСОБА_1 немає власного житла, проживає разом з матір'ю, несе витрати на купівлю продуктів харчування, оплату комунальних послуг, у зв'язку із чим його матеріальне становище суттєво погіршилося.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно для законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обов'язок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Ст. 141 Сімейного Кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дана стаття тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України 2Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» за №3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати в справі - суму судового збору в розмірі 640 грн., стягнути з відповідачки ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст. 4,12, 263-265, 275, 280, 283 ЦПК України, ст.ст. 9, 180, 192 СК України, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дітей від 20.11.1989 року суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.10.2017 року, відповідно до якого присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 вересня 2017 року у твердій грошовій сумі із 1500 гривень на 1000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 704, 80 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Волощук О.Я.

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.