Провадження № 2-п/742/11/18
Єдиний унікальний № 742/1335/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суду Чернігівської області в складі головуючого судді Коваленко А.В., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуки цивільну справу за заявою ПАТ «Міський комерційний банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду,-

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 06 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_4» про стягнення компенсації за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства, допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС.

Аргументує свої вимоги тим, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 06 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_4» про стягнення компенсації за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства, допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_4», , на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 192610 (сто дев»яносто дві тисячі шістсот десять) грн., з яких 59840 (п»ятдесят дев»ять тисяч вісімсот сорок) грн. сума компенсації за вихід на роботу у вихідні та святкові дні та 132770 (сто тридцять дві тисячі сімсот сімдесят) грн. сума середнього заробітку в зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні та на на користь держави 1926 (одна тисяча дев"ятсот двадцять шість) грн. 10 коп.

При прийнятті даного рішення судом не враховано, що при розрахунку з ОСОБА_2 були здійснені всі платежі, а грошова компенсація за невикористані дні відпочинку, які повинні надаватися позивачу за роботу в вихідний день не передбачено. Крім того, зазначив, що судом невірно розраховано середній заробіток, оскільки він складає 635,46 гривень.

Судом було безпідставно винесено заочне рішення, оскільки відповідач не з»являвся в судове засідання з поважних причин, оскільк були відсутні кошти на відрядження.

Тому в своїй заяві просить скасувати вищевказане заочне рішення суду.

В судовому засіданні представник заявника відповідача не з»явився, але належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні проти скасування заочного рішення заперечував, аргументуючи свої заперечення тим, що під час розгляду справи по суті, судом неодноразово відкладалися судові засідання для забезпечення явки в судове засідання відповідача, але представник останнього в судове засідання не з»явився. Крім того зазначив, що посилання відповідача на незаконність стягнення компенсації за роботу у вихідні дні є безпідставною ,оскільки така компенсація визначена чинним законодавством. Також зазначив, що оскільки його звільнили в 30 березня 2017 року то при розрахунку середнього заробітку судом вірно визначено, середній заробіток з розрахунку за два календарні місяці, які передували місяцю звільнення. Тому просив в задоволенні заяви про скасування заочного рішення відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для справи.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В матеріалах справи маються відомості про належне повідомлення відповідача та інших осіб, які приймають участь у справі. В звязку з чим і було прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.

Посилання відповідача на відсутність коштів на відрядження на переконання суду не є поважною причиною неявки в судове засідання.

Крім того, слід зазначити, що відповідачем по справі жодних клопотань про розгляд справи в режимі відео -конференції до ухвалення судового рішення не надходило.

Суд вважає безпідставними твердження заявника про те, що оскільки наказом про роботу у вихідні дні у зв»язку з виробничою необхідністю, за домовленістю позивача та відповідача, передбачена компенсація роботи у вихідний день шляхом надання іншого дня відпочинку , а наказом не передбачено, що в разі невикористання іншого дня відпочинку, роботодавець оплачуватиме таку роботу у подвійному розмірі, як зазначено у ст.107 КЗпП то підстав для стягнення компенсації за роботу у вихідні дні немає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 71 КЗпП України, зокрема передбачено, що залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається у виняткових випадках за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст.72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Позивач, діючи відповідно до вимог закону та наказів роботодавця відпрацював у вищенаведені вихідні дні, і під час дії трудового договору, за згодою сторін, відповідач був зобовязаний надати йому інші дні відпочинку, видавши про це відповідні накази (наказ).

Позивач не мав права самостійно використовувати відгули. На відповідачеві лежить обовязок вести облік роботи працівників у вихідні дні, а також надання працівникам компенсації у вигляді інших днів відпочинку.

Таким чином, суд вважає, що відповідач порушив вимоги ст..72 КЗпП України, не виконав домовленості щодо надання позивачеві за роботу у вихідні дні інших днів відпочинку і така можливість у звязку із звільненням позивача з роботи втрачена, отже відповідач зобовязаний компенсувати роботу позивача у вищенаведені вихідні дні у грошовій формі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.107 КЗпП України робота у святковий та неробочий день оплачується у подвійному розмірі працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилась у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилась понад місячну норму.

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на невірний розрахунок середньоденного заробітку. Не надавши розрахунку відповідач зазначає, що середньоденний заробіток ОСОБА_5 складає 635,46 гривень .

Натомість суд при визначенні середньоденного розрахунку заробітку керувався вимогами п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 .

Оскільки ОСОБА_5 було звільнено з 31.03.2017 року то для розрахунку середньоденної заробітна плата судом було взято відомості про заробіток за два повні місяці( січень та лютий) , які передували звільненню (18700 грн. (заробітна плата позивача за січень 2017 року) + 18700 грн. (відповідно за лютий 2017року) : 40 робочі дні за два місяці (20 робочих днів у січні 2017 року та 20 робочих днів у лютому 2017 року) = 935 грн.)

За таких обставин, суд вважає, що ПАТ «Міський комерційний банк» не надав належних та допустимих доказів, щодо поважності причин неявки в судове засідання та не надано жодних доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи , а отже підстави для скасування заочного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.287,288 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В :

Заяву ПАТ «Міський комерційний банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, а на вищезазначене заочне рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів, з дня проголошення цієї ухвали, до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя Коваленко А.В.