05.03.2018 Справа № 756/3292/17
Номер справи 756/3292/17
Номер провадження 2/756/817/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Хоменко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Лілія Олександрівна про визнання недійсним 1/2 частини договору дарування та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.03.2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2013 року, посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори, набув право приватної власності на нерухоме майно у виді квартири АДРЕСА_1.

Зазначену квартиру придбав у відповідача.

11.04.2016 року згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, здійснив відчуження 1/2 частини вищезазначеної квартири на користь відповідача.

Зазначає, що згодом у нього значно погіршився стан здоров'я, було виявлено ВІЧ інфекція та СНІД, у зв'язку з чим потребує постійного лікування та придбання необхідних ліків, що призводить до значних фінансових витрат, і як наслідок, погіршився майновий стан, опинився в скрутному становищі, оскільки також втратив постійний заробіток, а призначеної пенсії по інвалідності не вистачає.

Вказує, що здійснив дарування як під впливом помилки, так і внаслідок обману, а також під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Також в даному випадку має місце помилка, тобто неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення (даруючи частину квартири, мав впевненість, що за це буде надаватися матеріальна допомога, а без такої впевненості або надії правочин не був би укладений).

Щодо дійсного волевиявлення, як дарувальника, зазначав, що під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу спірного майна у власність обдарованого й передача його, відбулася так, що цих обставин не пам'ятає.

Також відповідач за допомогою психолога, рекомендованого йому ним, ввів його в оману, тому стверджує, що договір вчинено під впливом обману.

Підписуючи договір вважав, що укладає договір довічного утримання, оскільки за станом здоров'я потребує догляду й матеріальної допомоги та не мав наміру дарувати своє єдине житло (його частину) а ні відповідачу, а ні будь-кому іншому.

Даний спірний договір вчинено проти справжньої волі внаслідок застосування до нього за допомогою психолога психічного тиску, а оскільки тяжко хворіє, то знаходиться в стані вираженого афекту страху смерті. Посилаючись на ч.1 ст.717, 203, 233, 231, ч.1 ст.229 ЦК України, ч.2 ст.216 ЦК України просив суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири 400, що знаходиться в м. Києві по вул. Йорданська, 4 від 11.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, а також стягнути з відповідача 12470 грн. моральної шкоди.

23.11.2017 року позивач збільшив позовні вимоги та в своєму позові зазначив, у зв'язку з тим, що частину квартири було відчужено ним помилково, внаслідок неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, а також тим, що позивач перебуває в тяжких життєвих обставинах, чим друга сторона правочину скористалася, тепер позивачу доводиться відстоювати свої права в суді. Це завдає позивачу значних душевних та фізичних страждань. До того ж позивач постійно піддається моральному тиску з боку відповідача у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися в поліцію.

Просить суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири 400, що знаходиться в АДРЕСА_1 від 11.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, а також стягнути з відповідача 36 000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач пояснював, що договір дарування 1/2 частини квартири він уклав внаслідок помилки, оскільки через свою хворобу вживав медичні препарати ноофен та феназепам, а тому взагалі погано що пам'ятає.

Представник позивача просив визнати договір дарування 1/2 частини квартири, як такий, що укладений внаслідок помилки (ч.1 ст.229 ЦК України), а також стягнути моральну шкоду відповідно .

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували та просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач вказував, що вони з позивачем знайомі з 2002 року, а з 2005 року почали спільно проживати однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, існували взаємні права та обов'язки, спір вважає безпідставним та просив в задоволенні позову відмовити, з урахуванням письмових заперечень наданих до справи.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Л.О. в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. В своїх поясненнях зазначила, що сторони договору дарування звернулися до неї з твердим наміром посвідчити саме договір дарування частини квартири. Ніякої мови про інший документ (Договір довічного утримання) не було. Перед підписання договору дарування уважно прочитали його проект. Жодної підстави для відмови у посвідченні цього документу не було.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

21.02.2009 року квартира АДРЕСА_3 була придбана на ім'я відповідача.

12.07.2013 року договором купівлі-продажу квартири, укладеним між позивачем (покупець за договором) та відповідачем (продавець за договором), посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М., та зареєстрованим в реєстрі за № 2-473, позивач набув права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1

11.04.2016 року Договором дарування 1/2 частини квартири, укладеним між позивачем та відповідачем, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 806, позивач здійснив відчуження 1/2 частини належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1

11.04.2016 року позивачем ОСОБА_1 складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 807. За вказаним заповітом позивач заповідав на користь відповідача ОСОБА_2 1/2 частину квартири НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

11.04.2016 року відповідачем ОСОБА_2 складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. зареєстрований в реєстрі за № 808. За вказаним заповітом відповідач заповідав щойно відчужену на його користь позивачем 1/2 частину квартири НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1

Як зазначав відповідач в судовому засіданні, що з позивачем він знайомий з 2002 року, а з 2005 року почали проживати спільно однією сім'ю, були пов'язані спільним побутом, в них існували взаємні права та обов'язки і квартира була придбана за спільні кошти.

Позивач в судовому засіданні заперечував ту обставину, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю, зазначав, що вони з відповідачем були співмешканцями.

З наданих суду доказів убачається, що позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено 2 групу інвалідності (загальне захворювання) до 31.07.2018 року.

Як встановлено в ході розгляду справи позов пред'явлено про визнання договору дарування недійсним, як такого, що вчинений під впливом помилки.

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно п. 3.1 Договору дарування 1/2 частини квартири сторони договору у присутності нотаріуса підтвердили, що однаково розуміють природу цього договору та його правові наслідки; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків що встановлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не обмежені у праві укладати правочини; вони не визнані у встановленому порядку недієздатними (повністю або частково); умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, які перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин тощо.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Всі вимоги закону під час укладення спірного договору були повністю дотримані, а у дарувальника були всі права для вчинення правочину, з договором сторони були ознайомлені та підписали його, про що свідчать підписи їх.

Враховуючи все вищевикладене та відносини, що існували між сторонами, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для визнання договору дарування недійсним в межах заявлених вимог відсутні. Відповідно відсутні і правові підстави для стягнення моральної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 717 ЦК України, ст. ст. ст. 5, 12-13, 76, 81, 82, 133, 141, 206, 263-265 ЦПК України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 05.03.2018 року.

Суддя: