Справа №560/1456/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з господарськими приміщеннями №38, по вулиці Комунальна, в м.Дуборовиця Рівненська область.
Свої вимоги мотивує тим, що 07 липня 1994 року померла її мати ОСОБА_3. Після її смерті позивач успадкувала 1/2 частину належного матері житлового будинку з господарськими приміщеннями №38, по вулиці Комунальна, в м.Дуборовиця Рівненська область. Інша 1/2 частина житлового будинку належить брату позивача ОСОБА_2, який належну йому 1/2 частку спадкового житлового будинку в нотаріальному порядку не оформлював та з 1994 року в будинку не з'являється. З того часу, позивач вже більше десяти років відкрито, безперервно і добросовісно користується усім будинком, проводить у ньому ремонтні роботи, а також користується комунальними послугами. Жодних перешкод в цьому йому ніхто не чинить та своїх прав на будинок не заявляє.
Від представника позивача до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання повторно не з'явився (а.с.46, 57), причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 липня 1994 року померла мати позивача - ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №263077 від 09.07.1994 року (а.с.11).
За життя ОСОБА_3 рішенням виконкому Дубровицької міської ради Рівненської області від 25 квітня 1960 року було надано право на індивідуальне будівництво на земельній ділянці в м.Дубровиця, по вул. Комсомольська, 109-б, площею 600 кв. м, про що свідчить архівна довідка державного архіву Рівненської обласної державної адміністрації №324/06-27 від 01.12.2016 року (а.с.16).
Після смерті ОСОБА_3, позивач успадкувала 1/2 житлового будинку з господарськими приміщеннями №38, по вулиці Комунальна, в м.Дуборовиця Рівненської області, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 квітня 1995 року (а.с.19), а також витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №81444620 від 28.02.2017 року (а.с.14).
Згідно копії архівної довідки №676/01-21 від 28.11.2016 року, виданої Рівненським обласним державним нотаріальним архівом у наряді спадкових справ та документах, на підставі яких вони видавались, виданих Дубровицькою районною державною нотаріальною конторою, знаходиться спадкова справа від 14.04.1995 року, після померлої ОСОБА_3. Після її смерті, її дочці - ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна, яке складається із жилого будинку і господарських приміщень, що знаходиться в м.Дубровиця, по вулиці Комунальна, 38, Рівненської області. Інша 1/2 частина спадкового житлового будинку залишається відкритою на сина ОСОБА_2. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинок йому не видавалось (а.с.15).
Як на підставу своїх позовних вимог позивач вказує, що 1/2 частина житлового будинку, право власності на який вона просить визнати за набувальною давністю, належить її брату ОСОБА_2, проте свідоцтво про право на спадщину він не отримував та з 1994 року в будинку не проживає і не з'являється. З того часу, позивач вже більше десяти років відкрито, безперервно і добросовісно користується усім будинком, проводить у ньому ремонтні роботи, а також користується комунальними послугами. Жодних перешкод в цьому йому ніхто не чинить та своїх прав на будинок не заявляє.
В підтвердження чого, долучила до матеріалів справи копію договору про користування електричною енергією від 25.12.2006 року, який був укладений з нею (а.с.20-21) та рахунки за електроенергію, які надходять на її ім'я (а.с.25,26) і квитанції про оплату нею за електроенергію (а.с.28, 29); копією робочого проекту по об'єкту газопостачання по вулиці Комунальна, №38, Рівненської області, де замовником була ОСОБА_1 (а.с.22-25). Також додала копію технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок №38, по вулиці Комунальна, 38, в м.Дубровиця, Рівненської області, який виготовлений на її ім'я (а.с.7-9).
Згідно ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
За змістом цієї норми, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності наступних чотирьох умов:
по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
по-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо);
по-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків;
по-четверте, необхідною умовою є відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як роз'яснено у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
Згідно з приписами ст. 548 ЦК УРСР ( в редакції, чинній на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням.
Відповідно до вимог ст. 561 ЦК УРСР видача свідоцтва про право на спадщину будь-яким строком не обмежено.
Аналогічні вимоги щодо строку видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину передбачено і в ч.1 ст. 1298 ЦК України.
Оскільки позивачу беззаперечно було відомо, що 1/2 частини житлового будинку з господарськими приміщеннями №38, по вулиці Комунальна, в м.Дуборовиця Рівненська область належала її матері, і спадкоємцем цієї 1/2 частини є її брат - ОСОБА_2, який не зважаючи на те, що свідоцтво про право на спадщину не отримував, не позбавлений права на це майно, тому підстав задовольняти позов немає, оскільки позивачу достовірно відомо про відсутність у неї на даний час підстав для набуття права власності на спірне житло за набувальною давністю, що свідчить про наявність титулу (підстави) такого володіння.
При цьому обставини безперешкодного володіння спірним житлом, його утримання, оплати комунальних та страхових платежів, не дають права позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися будинковолодінням.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, суд приходить до висновку, щов задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: підпис
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_4