Єдиний унікальний номер 225/6416/17 Номер провадження 22-ц/775/291/2018
Єдиний унікальний номер 225/6416/17 Головуючий у 1 інстанції Скиба М.М.
Номер провадження 22-ц/775/291/2018 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Дундар І.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №225/6416/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Північна»

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року, ухвалене в місті Торецьку Донецької області об 11 годині 35 хвилин,

встановив:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що з 30 вересня 2002 року по 19 лютого 2016 рік працював у відповідача. За час роботи отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 01 березня 2017 року йому вперше встановлено за сукупністю 50% (35% - хронічна радикулапатія, 15% - приглухуватість) втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. За таких обставин стан його здоров'я значно погіршився, йому спричинено моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути 50000 гривень.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року позов задоволено частково: стягнуто з ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 30000 гривень, в дохід держави судовий збір у розмірі 960 гривень.

Не погодившись з таким рішенням, ДП «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Північна» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь позивача 15000 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі з'ясував усі обставини по справі, які мають суттєве значення для прийняття обґрунтованого та законного рішення. Крім цього, суд не врахував аналіз ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку із ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків. Окрім того, суд не дав належної оцінки тому, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, зокрема не було надано доказів, якими підтверджується факт моральної шкоди та не зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди. Також, відповідач зазначає, що підприємство є найбільшим роботодавцем в місті і одним з найбільших у Донецькій області і несе значний тягар соціального навантаження. Занадто великі суми відшкодування призведуть до зупинки виробництва і вивільнення працівників, що спричинить масове безробіття. ДП «Торецьквугілля» є збитковим, кредиторська заборгованість на 01 жовтня 2017 року становить 2 427 769 гривень, збитки лише за 9 місяців 2017 року становлять 173 594 гривень.

В судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» в період з 30 вересня 1998 року по 09 лютого 2016 року де працював в якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі та був звільнений 09 лютого 2016 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.5-8).

Також судом встановлено, що 16 лютого 2016 року ОСОБА_1 висновком МСЕК вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності за сукупністю та 3-ю групу інвалідності (а.с.9).

21 березня 2017 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 було встановлено 50% втрати працездатності за сукупністю (35% - хронічна радикулапатія, 15% - приглухуватість) та 3-я група інвалідності (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту її заподіяння, надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання втрати працездатності та інвалідності відбулось при виконанні трудових обов'язків у шкідливих умовах, що призвело до фізичних та моральних страждань, розмір моральної шкоди визначений з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

На підставі ст.173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків відшкодовується у встановленому законом порядку.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров'ю завдана при виконанні позивачем трудових обов'язків, про що свідчить медичний висновок про наявність професійного захворювання, акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.

Визначення судом моральної шкоди в розмірі 30000 гривень відповідає встановленим обставинам справи, переживанням, які відчуває потерпілий у зв'язку з ушкодженням здоров'я, з врахуванням ступеню втрати працездатності та в зв'язку з професійним захворюванням.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано важкий фінансовий стан відповідача не може бути підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки діючим цивільним законодавством ст.1193 ЦК України не передбачено врахування матеріального стану юридичної особи, лише фізичної.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано пояснення позивача щодо наявності моральної шкоди, безпідставні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Північна» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: