14.05.2018 227/1663/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року справа № 227/1663/18

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

за участю:

секретаря судового засідання Овчинніковій Ю.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що він є сином ОСОБА_2, яка померла 10 квітня 2018 року в місті Антрацит Луганської області. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, у звязку з чим заявник звернувся до суду.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, як вбачається з наданої до суду заяви просить розглянути його заяву про встановлення факту смерті без його участі в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, начальник відділу надала до суду заяву про розгляд справи без присутності представника відділу ДРАЦС, рішення просить винести на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Пунктом 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розяснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується долученою копією паспорта серії ЕМ № 805422 виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 16.11.2000 року та перемістився з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою: Донецька область м. Добропілля, м-н Молодіжний, 3/235, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 15634 від 16 травня 2017 року.

Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 79-р) м. Антрацит Луганської області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-АВ № 351300 від 01.03.1968 року, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 (померла) є рідною матірю ОСОБА_1.

З долученого до матеріалів справи лікарського свідоцтва про смерть № 110 від 10.04.2018 року, яке було видано КЗ «АЦМБЛ» м. Антрацит, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла 10.04.2018 року в м. Антрацит Луганської області.

З долученої до матеріалів справи копії довідки про причину смерті від 10 квітня 2018 року виданої Центральною міською поліклінікою м. Антрацит, ОСОБА_2, померла 10 квітня 2018 року, причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця.

До матеріалів справи заявником була долучена копія паспорта померлої серії ЕМ № 050154 виданий Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 30.11.1998 р., згідно якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка с. Скакун Касторенського району Курської області на час смерті була зареєстрована та прживала за адресою: Луганська область м. Антрацит, вул. Ростовська, 32/21, що також підтверджується долученою копією довідки № 367 від 03.05.2018 року КЗ «Жилремонт - Антрацит».

З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільський районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 10.05.2018 року №15.32-1264, вбачається, що заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, яка померла 10.04. 2018 року в м. Антрацит Луганської області, оскільки заявником предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Також на підтвердження факту смерті до матеріалів справи долучені фотознімки з місця поховання ОСОБА_2

Листом начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11.05.2018 року № 15.32-5/1301 повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян за період з 10.04.2018 року по 11.05.2018 року, актовий запис про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 не виявлено.

Вказане лікарське свідоцтво про смерть видане цивільним закладом м. Антрацит Луганської області, який розташований на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть, яке видане установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків.

Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла 10.04.2018 року в м. Антрацит Луганської області та дають суду підстави для задоволення заяви.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка України.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання .

Керуючись ст.ст. 81, 263, 264, 273, 293, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, яка померла 10 квітня 2018 року в місті Антрацит Луганської області Україна, причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця, місце реєстрації та проживання на момент смерті - Україна Луганська область м. Антрацит, вулиця Ростовська, б. 32 кв. 21.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржене до апеляційного суду в строк передбачений ст. 354 ЦПК України, в порядку визначеному ст. 355 ЦПК України.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для державної реєстрації смерті.

Суддя (підпис) А.О. Кошля

Копія вірна. Помічник судді Голоушкіна Ю.О.

Рішення суду не набрало законної сили.

Суддя А.О. Кошля

14.05.2018