Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 686/24612/15-ц

провадження № 61-13183св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнесбанк»,

представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнесбанк» - БакасоваОлександра Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнесбанк» на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П'єнти І. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 05 квітня 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху і допустив зіткнення з його автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 30 квітня 2015 року № 79/15 вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 39 484,33 грн. Також він поніс витрати на евакуацію автомобіля з місяця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 270 грн, на оплату банківських послуг у розмірі 5 грн та на оплату автотоварознавчого дослідження у розмірі 420 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнесбанк» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк»), яким була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 18 000,00 грн.

Оскільки решта шкоди залишається невідшкодованою, ОСОБА_1 звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_3 21 484,33 грн на відшкодування матеріальної шкоди, витрати на евакуацію автомобіля з місяця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 270 грн, витрати на оплату банківських послуг у розмірі 5 грн, вартість автотоварознавчого дослідження у розмірі 420 грн і франшизу у розмірі 500 грн.

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк».

У березні 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про уточнення і збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на його користь різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 32 000,00 гр, а з ОСОБА_3 решту коштів на відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 47 883,38 грн.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 971,68 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди та витрати з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 270 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ПрАТ «СК «Брокбізнес» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 393,63 грн.

Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 133,41 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не погоджується із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, тому на його користь підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Встановивши, що завдану позивачу матеріальну шкоду було частково відшкодовано страховою компанією, суд вважав, що для повного відшкодування завданої шкоди ОСОБА_3 повинен сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ПрАТ «СК «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь ОСОБА_1 6 971,68 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, та витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди у розмірі 270 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Брокбізнес» відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено.

В іншій частині рішення Віньковецького районного суду від 16 лютого 2017 року залишено без змін.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 146,35 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув збитки із ОСОБА_3, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована, тому саме страхова компанія в межах ліміту страхового відшкодування повинна відшкодувати позивачу завдану шкоду.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що 17 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, то 10 липня 2015 року на підставі відповідної угоди ОСОБА_1 було виплачено 18 000,00 грн. Враховуючи вказане, страхова компанія виконала своє зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі, тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк» немає.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 05 квітня 2015 року у м. Хмельницькому ОСОБА_3, керуючи автомобілем Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_2, при виїзді з другорядної дороги не впевнився у безпечності свого маневру, не надав переваги транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, і допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1, у результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і притягнуто його до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк».

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 10 жовтня 2016 року № 161/16, призначеної ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 травня 2016 року, ремонт автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1,з економічної точки зору визнано недоцільним і необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту значно більша ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження. Також встановлено, що ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1, до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 квітня 2015 року, в непошкодженому стані складала 39 588,69 грн, а ринкова вартість цього автомобіля після цієї пригоди в пошкодженому стані складає 14 617,01грн.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі вказаного суди дійшли правильного висновку, що позивачу підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмір 24 971,68 грн (39 588,69 грн - 14 617,01 грн), а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про стягнення завданої шкоди зі страховика, а не з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода є підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання, разом з тим, не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

У пункті 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Угодою від 10 липня 2017 року, укладеною між ОСОБА_1 і ПрАТ «Брокбізнес», сторони досягли згоди про розмір матеріальних збитків за страховим випадком, який відбувся 05 квітня 2015 року, та визначили його у 18 000,00 грн. В угоді ОСОБА_1 засвідчено, що він згоден із розміром страхового відшкодування та після його отримання не матиме матеріальних претензій до ПрАТ «Брокбізнес».

Вказане свідчить про виконання страховиком свого зобов'язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі, тому суд першої інстанції відповідно до положень статті 1194 ЦК України дійшов правильного висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, стягнувши з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 6 971,68 грн (24 971,68 грн - 18 000,00 грн) та витрати з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 270 грн, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає закону, а апеляційним судом помилково скасовано це рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

На підставі вказаного рішення апеляційного суду відповідно до статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Брокбізнес» підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 1 175,00 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2017 року скасувати.

Рішення Віньковецького районного суду від 16 лютого 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнесбанк» судовий збір у розмірі 1 175,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк