Справа № 242/422/18
Провадження 2/242/557/18
05 березня 2018 р. м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області в складі:
- головуючого судді Черкова В.Г.
- при секретарі Кідрон О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Селидівської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -
Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.
В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Шлюбні відносини припинили з січня 2010 року, мешкають з відповідачем окремо.
Вона матеріально утримує та піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідач з дня припинення шлюбу участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.
Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення.
Вважає, що така позиція батька дитини шкодить його інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.
Просила надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, до Російської Федерації, у супроводі матері без згоди батька дитини - ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 р.; дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди батька дитини, ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Селидівської міської ради - у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи ОСОБА_4 надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_5
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.6).
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано 11.05.2010 р. (а.с.7).
ОСОБА_6 24.04.2015 р. уклала шлюб з ОСОБА_7 та взяла прізвище чоловіка (а.с.5).
Дитина проживає разом із матір'ю (а.с.9).
Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.
Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Судом встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочино та оздоровлення дитини.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виготовлення проїзних документів без згоди батька на період до ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
В частині надання згоди ОСОБА_1 або її офіційному представнику без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, то суд вважає необхідним відмовити у задоволені вимоги щодо надання дозволу на оформлення документів офіційному представнику ОСОБА_1, оскільки оформлення проїзного документа дитини проводиться лише на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників.
Суд на підставі викладеного та керуючись ст. 313 ЦК України, ст. 4 п. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст.ст.150, 154 СК України, ст.ст. 10,13, 81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд-
Позов - задовольнити частково.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, до Російської Федерації, у супроводі матері без згоди батька дитини - ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
Надати дозвіл ОСОБА_1 без згоди батька дитини, ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.
Суддя