АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» травня 2018 року

м. Харків

справа № 619/4083/17-ц

провадження 22ц/790/2822/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кружиліної О.А., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 березня 2018 року в складі судді Калмикової Л.К.

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжята просив розділити майно, набуте ним за час шлюбу з ОСОБА_2, виділивши йому телевізор «SAMSUNG 32» в кількості 1 шт. за ціною 7000,00 грн.; кондиціонер «SUPRA» в кількості 2 шт., вартість яких складає 25000,00 грн.; комплект супутникового телебачення в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; солярій горизонтальний «Ergoline» в кількості 1 шт. за ціною 60000,00 грн.; бойлер в кількості 1 шт. за ціною 1500,00 грн.; радіатори опалювальні електричні в кількості 4 шт., вартість яких складає 4000,00 грн., всього на суму 99500,00 грн.

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що вказане рухоме майно знаходиться в нежитловому приміщенні магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 105,0 кв. м., яке набуте за час перебування ними у шлюбі та дає реальні підстави стверджувати, що ОСОБА_2 може на власний розсуд розпорядитися рухомим майном, яке знаходиться за вказаною адресою з метою уникнення розподілу спільного майна подружжя, що у випадку задоволення позовних вимог може зробити неможливим виконання рішення суду або вимагатиме значних зусиль, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені.

Вказав, що на теперішній час відповідач не допускає його до рухомого майна, яке знаходиться в нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1, що дає йому реальні підстави вважати, що вказаним рухомим майном, набутим подружжям за час шлюбу, відповідачка може розпорядитися на власний розсуд.

Просив накласти арешт на рухоме майно, а саме: стійку адміністратора в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; телевізор «SAMSUNG 32» в кількості 1 шт. за ціною 7000,00 грн.; кондиціонер «SUPRA» в кількості 2 шт., вартість яких складає 25000,00 грн.; комплект супутникового телебачення в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; дзеркала настінні в кількості 4 шт. (розміром 0,8х1,5 м.), вартість яких складає 4000,00 грн.; стільці перукарські з підставками в кількості 3 шт., вартість яких складає 3000,00 грн.; лампу денного світла для дзеркал в кількості 3 шт., вартість яких складає 1500,00 грн.; крісла з шкірозамінника в кількості 2 шт., вартість яких складає 2000,00 грн.; стійку меблеву декоративну в кількості 1 шт. за ціною 4000,00 грн.; столи для манікюра в кількості 2 шт., вартість яких складає 6000,00 грн.; крісло для педикюра в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; столик журнальний в кількості 1 шт. за ціною 1000,00 грн.; стійка з раковиною для миття голови з кріслом в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; солярій горизонтальний «Ergoline» в кількості 1 шт. за ціною 60000,00 грн.; тумби перукарські в кількості 3 шт., вартість яких складає 1500,00 грн.; лампи настільні в кількості 2 шт., вартість яких складає 500,00 грн.; шафа-купе в кількості 1 шт. за ціною 6000,00 грн.; бойлер в кількості 1 шт. за ціною 1500,00 грн.; унітаз в кількості 1 шт. за ціною 1500,00 грн.; раковина зі стійкою в кількості 2 шт., вартість яких складає 4000,00 грн.; крісло масажне косметологічне в кількості 1 шт. за ціною 7000,00 грн.; столик косметологічний в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; апарат для чищення обличчя в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; апарат для пілінгу в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; лампа косметологічна в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; радіатори опалювальні електричні в кількості 4 шт., вартість яких складає 4000,00 грн.; стільці офісні в кількості 4 шт., вартість яких складає 2000,00 грн., всього на суму 172500,00 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, накладено арешт на рухоме майно: телевізор «SAMSUNG 32» в кількості 1 шт. за ціною 7000,00 грн.; кондиціонер «SUPRA» в кількості 2 шт., вартість яких складає 25000,00 грн.; комплект супутникового телебачення в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; солярій горизонтальний «Ergoline» в кількості 1 шт. за ціною 60000,00 грн.; бойлер в кількості 1 шт. за ціною 1500,00 грн.; радіатори опалювальні електричні в кількості 4 шт., вартість яких складає 4000,00 грн., що знаходяться в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Вказала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що поданий позивачем перелік майна не підтверджує його вартість, факт його придбання у шлюбі одним з подружжя або обома, факт його придбання у шлюбі під час ведення сумісного господарства за спільні кошти, мети використання цього майна, його місцезнаходження та наявності на час виниклих правовідносин; що безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що вона не допускає ОСОБА_1 до спірного рухомого майна та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; що задоволення вимог позивача щодо забезпечення позову порушує її право щодо вільного володіння своїм майном.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило. 27 квітня 2018 року та 03 травня 2018 року надійшли заяви від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно щодо розгляду справи за їх відсутності, які задоволено.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Ухвала суду, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Як вбачається з виділених матеріалів справи ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжяпредметом якого є рухоме майно, а саме: стійка адміністратора в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; телевізор «SAMSUNG 32» в кількості 1 шт. за ціною 7000,00 грн.; кондиціонер «SUPRA» в кількості 2 шт., вартість яких складає 25000,00 грн.; комплект супутникового телебачення в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; дзеркала настінні в кількості 4 шт. (розміром 0,8х1,5 м.), вартість яких складає 4000,00 грн.; стільці перукарські з підставками в кількості 3 шт., вартість яких складає 3000,00 грн.; лампа денного світла для дзеркал в кількості 3 шт., вартість яких складає 1500,00 грн.; крісла з шкірозамінника в кількості 2 шт., вартість яких складає 2000,00 грн.; стійка меблева декоративна в кількості 1 шт. за ціною 4000,00 грн.; столи для манікюра в кількості 2 шт., вартість яких складає 6000,00 грн.; крісло для педикюра в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; столик журнальний в кількості 1 шт. за ціною 1000,00 грн.; стійка з раковиною для миття голови з кріслом в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; солярій горизонтальний «Ergoline» в кількості 1 шт. за ціною 60000,00 грн.; тумби перукарські в кількості 3 шт., вартість яких складає 1500,00 грн.; лампи настільні в кількості 2 шт., вартість яких складає 500,00 грн.; шафа-купе в кількості 1 шт. за ціною 6000,00 грн.; бойлер в кількості 1 шт. за ціною 1500,00 грн.; унітаз в кількості 1 шт. за ціною 1500,00 грн.; раковина зі стійкою в кількості 2 шт., вартість яких складає 4000,00 грн.; крісло масажне косметологічне в кількості 1 шт. за ціною 7000,00 грн.; столик косметологічний в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; апарат для чищення обличчя в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; апарат для пілінгу в кількості 1 шт. за ціною 5000,00 грн.; лампа косметологічна в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; радіатори опалювальні електричні в кількості 4 шт., вартість яких складає 4000,00 грн.; стільці офісні в кількості 4 шт., вартість яких складає 2000,00 грн., всього на суму 172500,00 грн.

Просив виділити йому телевізор «SAMSUNG 32» в кількості 1 шт. за ціною 7000,00 грн.; кондиціонер «SUPRA» в кількості 2 шт., вартість яких складає 25000,00 грн.; комплект супутникового телебачення в кількості 1 шт. за ціною 2000,00 грн.; солярій горизонтальний «Ergoline» в кількості 1 шт. за ціною 60000,00 грн.; бойлер в кількості 1 шт. за ціною 1500,00 грн.; радіатори опалювальні електричні в кількості 4 шт., вартість яких складає 4000,00 грн., всього на суму 99500,00 грн.

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на майно, яке є предметом поділу.

Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема шляхом: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Згідно частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З виділених матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, предметом якого є вказане вище рухоме майно, на яке накладено арешт.

Виходячи з того, що міжсторонами існує реальний спір, який носить матеріальний характер, справу по суті не розглянуто, суд першої інстанції вірно виходив з того, що існує загроза відчуження зазначеного рухомого майна, що може утруднити виконання рішення суду у справі та правильно обрав спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно, яке позивач просив виділити саме йому у власність, що відповідає вимогам співмірності заходів забезпечення позову.

Посилання ОСОБА_2 на необґрунтованість припущення щодо можливого утруднення в майбутньому виконання судового рішення та недоведеність факту належності спірного рухомого майна сторонам на праві власності, є безпідставними, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Акти від 07 березня 2018 року та 23 березня 2018 року щодо того, що ОСОБА_1 має доступ до приміщення, в якому знаходиться майно подружжя та накладна № 7-12 від 04 вересня 2017 року щодо придбання ОСОБА_2 панелей нагрівальних «Elehot» та терморегуляторів, які не входять до переліку майна, яке є предметом спору, не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні майном або збільшення обсягу майна подружжя серед позовних вимог, які знаходяться на розгляді в суді першої інстанції, не має.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу - залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат в порядку вимог статті 141 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді

О.А. Кружиліна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 04 травня 2018 року.