ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5480/16-ц
Провадження № 2/210/471/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" листопада 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Соколовської Т.О.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_6 звернулася 08.12.2016 року до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 03.05.2018 р. просить визнати її особистою власністю меблевий мякий куточок «Неаполь», вартістю 4200,00 грн., холодильник двокамерний марки «Индезит» - 3399,00 грн. та витребувати вказане майно у ОСОБА_5, а у разі відсутності вказаного майна стягнути з ОСОБА_5 на її користь його вартість 7599,00 грн.; визнати спільною сумісною власності подружжя її та ОСОБА_5: телевізор марки «Самсунг» вартістю 6723,00 грн., мультиварку «Редмонд» - 832,50 грн., бездротовий маршрутизатор ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт. - вартістю 583,25 грн. на загальну суму 8421,90 грн. та стягнути з ОСОБА_5 1/2 частку вказаного майна в грошовому еквіваленті 4210,95 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем у справі з 15.03.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.09.2016 року. Після реєстрації шлюбу, вона стала мешкати разом із чоловіком у його квартирі за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Якіра, 22/2, куди вона перевезла речі, придбані нею до укладення шлюбу: меблевий мякий куточок «Неаполь» та холодильник двокамерний марки «Индезит». Крім того, під час шлюбу ними було придбано - телевізор марки «Самсунг» вартістю 6723,78 грн., мультиварка «Редмонд» - 832,50 грн., бездротовий маршрутизатор ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт. Після припинення шлюбних стосунків, відповідач закрив доступ до квартири, в якій залишилися зазначені речі. У добровільному порядку повернути її особисте майно та поділити спільно нажите у шлюбі, відмовляється, тому вона звернулася до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 ( прізвище змінено 26.09.2017 рокупісля укладення шлюбу) /а.с.47/ присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 (довіреність від 01.12.2017 року, дійна до 01.12.2022 року) /а.с.42/ у судовому засіданні підтримав позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, зазначив, що відповідач змінив замки, тому позивач не мала можливості забрати свої особисті речі, які придбала до укладення шлюбу, що підтверджується квитанцією про оплату та довідкою банку про отримання кредиту. Поділити речі набуті під час укладення шлюбу, відповідач відмовляється. Придбання речей підтверджується товарними чеками. Просив позов з уточненими позовними вимогами задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 (договір про надання правової допомоги від 18.01.2017 року) /а.с.38/ в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що ані особистих речей позивача, ані сумісно нажитих речей в квартирі відповідача немає та ніколи не було, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 20.02.2018 року вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували з 15.03.2013 року в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано 12.09.2016 року рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12.09.2016 року. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 23.09.2016 року (а.с.6).

За змістом ст.72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Так, позивач зазначає, що до укладення шлюбу придбаламеблевий мякий куточок «Неаполь» та холодильник двокамерний марки «Индезит».

З дублікату квитанції про сплату № б/н від 12.10.2011 року вбачається, ОСОБА_8 (прізвище позивача до реєстрації шлюбу з відповідачем) /а.с.6 зворот/ в магазині «Твій день» придбано мякий куточок «Неаполь» арабка вартістю 4200,00 грн. Дублікат квитанції посвідчено печаткою СПД ОСОБА_9В./а.с.7/.

Згідно з довідкою №21/66-9-73 від 16.11.2016 р. ПАТ «Банк Форвард» кредитний договір №96358071 від 04.04.2012 р., укладений банком з ОСОБА_6, на суму 3399,00 грн. погашено станом на 15.11.2016 року /а.с.8/. Грошові кошти за кредитом №96358071 надано для придбання холодильника «Индезит» вартістю 3199,00 грн. в магазині «Ельдорадо» за адресою: м.Кривий Ріг, пл..Горького, буд.8 /а.с.9/.

Отже, зазначені речі придбано до укладення шлюбу. Разом із цим, з наданої банком довідки вбачається, що позивачу надано грошові кошти на придбання холодильника, однак документів на придбаний холодильник , розрахунковий документ не надано.

Крім того, позивач зазначає, що в період шлюбу придбано телевізор марки «Самсунг», мультіварка «Редмонд» - 832,50 грн., бездротовий маршрутизатор ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт.

Придбання зазначених речей підтверджується довідкою №21/66-9-77 від 16.11.2016 р. ПАТ «Банк Форвард» , згідно з якою кредитний договір №108789358 від 04.09.2013 р., укладений банком з ОСОБА_6, на суму 6723,78 грн. погашено станом на 15.11.2016 року. Грошові кошти за кредитом №108789358 надано для придбання телевізора (марку, діагональ телевізора не зазначено) вартістю 6723,78 грн. в магазині «Фокстрот» за адресою: м.Кривий Ріг, пр.Металургів, буд.36 /а.с.10,11/; видатковою накладною №КРМТ-0140-7084818 від 20.04.2015 року на придбання бездротового маршрутизатора ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт. вартістю 583,25 грн. та мультиварки «Редмонд» RMC-М5425 вартістю 1415,75 грн. в ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» ( печатка ТОВ«САВ-ДІСТРИБЬЮШН» , підпис особи, яка відвантажила товар відсутні) /а.с.50/.

Отже, надані позивачем документи на підтвердження придбання побутової техніки під час перебування у шлюбі не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять повної інформації щодо марки та моделі ( телевізор) та не посвідчені належним чином ( мультиварка, маршрутизатор).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1ст. 61 СК).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, можуть бути: квартири, жилі та садові ділянки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна та робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами.

Спір між сторонами виник стосовно особистого майна позивача та майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, подруга позивача, пояснила, що знайома з позивачем з 2015 року, у неї в гостях по місту проживання була близько двох разів. Зі слів позивача мякий куточок, телевізор, холодильник, які придбала матір позивача, залишилися в квартирі. Коли почали проживати разом, набували майно, марки побутової техніки - не знає. Про мультиварку, маршрутизатор не знає. Після 2016 року у квартирі не була, чи є там спірне майно не знає.

Свідок ОСОБА_11, тітка позивача, зазначила, що її племінниця позивач, почала мешкати разом з відповідачем з 2013 року. Позивач мешкала в квартирі відповідача, вона іноді бувала у неї у гостях. Коли була в квартирі першого разу, квартира була майже порожня. Мати позивачки купила холодильник, телевізор, мультиварку. Що з майном стало після 2016 року не знає. Усі речі матір позивачки брала у кредит.

Отже, суд критично розцінює пояснення свідків, оскільки їхні пояснення не містять конкретної інформації щодо спірного майна та місця його перебування. Крім того, тітка позивача є заінтересованою особою у вирішенні даного спору на користь позивача.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 Сімейного кодексу України встановлено, що жінка і чоловік мають право на розподіл майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відомості щодо домовленості між сторонами або укладення шлюбного договору суду не надано.

У відповідності зі ст. 71 Сімейного Кодексу України, суд при вирішенні спору про поділ майна бере до уваги інтереси дружини, чоловіка й обставини, що мають істотне значення.

Із роз'яснень, наданих в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Аналізуючи наведені норми права слід зазначити, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Судом встановлено, що меблевий мякий куточок «Неаполь» та холодильник двокамерний марки «Индезит» набуто позивачем до укладення шлюбу, джерело отримання грошових коштів на його придбання не має значення для вирішення спору.

Суд не бере до уваги пояснення свідка, що майно - телевізор марки «Самсунг» , мультиварка «Редмонд» , бездротовий маршрутизатор ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт придбано за грошові кошти матері позивача, оскільки це не підтверджено письмовими доказами.

Також, не може бути належним та допустимим доказом фото, надані позивачем в яких на фоні зображено телевізор «Самсунг», холодильник (марка на фото не відображена), мякий куточок /а.с.55-57/, оскільки з них можливо встановити час та місце їх здійснення, відповідність марки техніки тій, що зазначає позивач.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Обравши способом захисту витребування її особистого майна у відповідача, позивач у силу ст. 10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог, тобто надати докази, що належне їй майна знаходиться у відповідача.

Разом із цим, позивачем для захисту одного порушеного права обрано два альтернативні способи захисту витребування майна, а у разі відсутності вказаного майна стягнення з відповідача на її користь його вартості. Отже, позивачем не конкретизовано спосіб захисту.

Також, відповідач заперечує, що зазначені позивачем речі знаходились та знаходяться у даний час в його квартирі , а позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених нею обставин суду не надано.

З урахуванням викладеного, враховуючи, обовязок сторін довести обставини, на які вони посилаються, те, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту перебування спірного майна у відповідача , тому суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57, 60, 68,70, 71,72 Сімейного кодексу України, ст..ст.10,16,387 ЦК України ст. ст. 4,5,13,77,121,141,265, 354 ЦПК України,, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. Є. Скотар