Провадження № 2/161/491/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Загоровській І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та стягнення вартості частки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, про визнання майна особистою приватною власністю , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності та стягнення вартості частки, вказавши на ті обставини, що з 04.10. 2008 року по 29.09.2016 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З грудня 2015 року сімя ОСОБА_3, сторін по справі, проживали у житловому будинку загальною площею 420,8 кв.м., житловою площею 133,3 кв.м., допоміжною площею 287,5 кв.м., що знаходиться у с. Великий Омеляник Луцького району по вулиці Миру, 16В.

В серпні 2016 року позивач дізналася, що частину документів щодо будівництва спірного житлового будинку відповідач оформив на свою рідну сестру ОСОБА_1, а саме: Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,12 га по вул. Миру, 16В у с. Великий Омеляник Луцького району, повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ВЛ 21, що підтверджується листом Управління ДАБІ у Волинській області, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 12.03.2014 року, згоди на що позивач ніколи не надавала.

Зазначений будинок в експлуатацію не зданий, але він повністю завершений і придатний для проживання в ньому. Вартість усього будинковолодіння становить 5 151 689,0 грн.

В будинку є необхідні для життя меблі, побутова техніка та електроприлади, які були придбані за час шлюбу.

Загальна вартість усього майна, придбаного подружжям у шлюбі становить 729 479,08 грн.

Крім того за час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність гараж ( Н-1) по вул. Ціолковського, 17 у м. Луцьку загальною площею 710 кв.м. та гараж № 46/1 по вул. Привокзальній, 14А у м. Луцьку в гаражному кооперативі «Залізничник».

Щодо гаража по вул. Ціоковського, 17 у м. Луцьку то позивач вважає його своєю особистою власністю, оскільки при розгляді справи за позовом ТзОВ «Алкон» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на гараж та визнання пава власності на гараж в судовому засіданні 22.12.2013 року ОСОБА_3 надав пояснення, що він ніколи не здійснював оплати по договору купівлі-продажу гаража, а оплату його вартості при купівлі гаража здійснювала позивач по даній справі ОСОБА_5

Також відповідачем під час шлюбу було відкрито депозитні рахунки, грошові заощадження на яких належать до спільної сумісної власності.

Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу), то позивач просила стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частин майна, з врахуванням тієї обставини, що на її утриманні знаходяться їхні спільні з відповідачем діти, а саме майно присудити відповідачу.

На компенсацію вартості майна позивач згідна відповідно до положень ст. 71 ч.4 СК України.

Позивач не претендує на частку в оформленій на третю особу ОСОБА_1 земельній ділянці, але категорично заперечує, що вона має будь-яке відношення до будівництва чи до внутрішнього оформлення будинку. ОСОБА_1 постійно проживає з матірю та дочкою у квартирі по пр. Соборності. Вона ніколи не займалася питаннями будівництва та благоустрою земельної ділянки. Фінансової можливості здійснювати таке будівництво ОСОБА_1 також не мала.

Покликаючись на вищенаведене просила визнати, що житловий будинок загальною площею 420,8 кв.м., житловою площею 133,3 кв.м., допоміжною площею 287,5 кв.м., що знаходиться у с. Великий Омеляник Луцького району по вулиці Миру, 16В, гараж № 46/1 по вул. Привокзальній, 14А у м. Луцьку в гаражному кооперативі «Залізничник», грошові кошти, що розміщені на банківських депозитних та інших рахунках ОСОБА_3, меблі, побутова техніка та електроприлади, які були придбані за час шлюбу та знаходяться у спірному житловому будинку, належать до спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_5 просила стягнути в її користь компенсацію вартості 3/4 частин майна, що належать до спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право приватної власності на гараж ( Н-1) по вул. Ціолковського, 17 у м. Луцьку загальною площею 710 кв.м. В судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Додатково пояснили, що не заперечують щодо визнання за ОСОБА_3В права приватної власності на гараж № 46/1 по вул. Привокзальній, 14А у м. Луцьку в гаражному кооперативі «Залізничник». Просили стягнути вартість ? часток у спільному сумісному майні подружжя з врахуванням висновку експертизи.

ОСОБА_3, не визнавши позову, пояснив, що його батьки тривалий час були на роботі за кордоном. Повернувшись додому почали будувати два житлових будинки: один в с. Тарасово Луцького району для нього ОСОБА_3 сина, а другий для дочки ОСОБА_1 у с. Великий Омеляник, на який в даний час претендує позивачка по справі. Будинок у с. Тарасово згодом продали для придбання інших приміщень для зайняття підприємницькою діяльністю, а спірний будинок у с. Великий Омеляник Луцького району по вул. Миру, 16В будували для себе і дочки ОСОБА_1, в якому планували разом з дочкою жити. Тому і правовстановлюючі документи на це будівництво усі на ОСОБА_1. Це будівництво фінансували спочатку батьки, а згодом сестра, третя особа по справі. Будували як і відповідач так і наймані робітники. Оплату за всю побутову техніку, меблі, електроприлади, що є в будинку, також здійснювала ОСОБА_1

ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_5, вказавши, що гараж № 46/1 по вул. Привокзальній, 14А у м. Луцьку в гаражному кооперативі «Залізничник» відповідачем ще придбано у 1992 році до шлюбу з позивачем, а тому це його приватна власність.

Просив визнати також його особистою приватною власністю гараж ( Н-1) по вул. Ціолковського, 17 у м. Луцьку загальною площею 710 кв.м.

Крім того подружжям у 2013 році придбано автомобіль КІА СОРЕНТО, 2011 року, р.н. НОМЕР_1, який зареєстровано на позивача за первісним позовом. Тому ОСОБА_3 просив також визнати за ним та відповідачем ОСОБА_5 право спільної часткової власності по ? частки на зазначений автомобіль.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного і зустрічного позовів з наступних підстав.

Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Ст. 368 ч.3 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України ч.1. майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Ч.2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10. 2008 року по 29.09.2016 року. Що стосується спірного будинку, то судом встановлено, що за час шлюбу відповідач ОСОБА_3 не набув права власності на житловий будинок, господарсько-побутові будівлі, споруди, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми СК України про право спільної сумісної власності подружжя.

Достовірність наведеного підтверджено наступним.

На підставі рішення Заборольської сільської ради від 22.10.1991 року №120 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку», генерального плану забудови села ОСОБА_8, проекту забудови земельної ділянки в с. Великий Омеляник, затвердженого архітектором Луцького району в 1992 році, батько відповідача ОСОБА_9 здійснив будівництво житлового будинку по вул. Миру, 16-В в с. Великий Омеляник і на підставі рішення Заборольської сільської ради від 26.06.1998 року №2/8 приватизував земельну ділянку площею 0,24 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 12 га ). Наведені обставини підтверджені матеріалами будівельного паспорта, довідкою Заборольської сільської ради від 20.01.1992 року, рішенням Заборольської сільської ради від 26.06.1998 року №2/8, державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ВЛ№028522 від 29.07.1999 року, зареєстрованим в Книзі Записів державних актів на право приватної власності на землю за №551, рішенням Заборольської сільської ради від 14.04.1992 року №418.

Житловий будинок по вул. Миру, 16-В в с. Великий Омеляник не був прийнятий до експлуатації забудовником ОСОБА_9 Після зміни меж земельних ділянок по вул. Миру, 16-В в с. Великий Омеляник на підставі рішення Заборольської сільської ради від 30.10.2009 року №43/7 сестрі відповідача ОСОБА_1 видані державні акти на право приватної власності на землю: серії ЯИ№217717 на земельну ділянку площею 0,1200 га кадастровий номер :03:001:4814 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; серії ЯЛ №498122 на земельну ділянку площею 0,1677 га кадастровий номер :03:001:4815 для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, права та обовязки забудовника земельної ділянки по вул. Миру, 16-В в с. Великий Омеляник перейшли до ОСОБА_1

На земельній ділянці по вул. Миру, 16-В в с. Великий Омеляник, виділеній для будівництва житлового будинку, знаходяться господарські будівлі і споруди (огорожа, замощення двору бруківкою), що є приналежністю житлового будинку загальною площею 420,8 кв.м, житловою площею 133,3 кв. м. Приналежністю житлового будинку є інженерно-технічне обладнання, яке позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя. Управлінням Держархбудінспекції у Волинській області зареєстровано повідомлення №ВЛ 21 про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_1 по вул. Миру в с. Великий Омеляник Луцького району. Декларація забудовника ОСОБА_1 про готовність обєкта до експлуатації, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :03:011:4814 по вул. Миру, 16-В в с. Великий Омеляник, не зареєстрована управління Держархбудінспекції у Волинській області.

Відповідно до ст. 375 ч. 2 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 331 до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Свідки в судовому засіданні стверджували, що кошти за будівництво спірного будинку сплачували і ОСОБА_3 і ОСОБА_1 Свідки вважали, що це був будинок батьків ОСОБА_3В і ОСОБА_1 Кому цей будинок належить на даний час жоден свідок не знає, а тому їхні покази суд до уваги не приймає, як такі, що не підтвердили жодної обставини у спірних правовідношеннях.

Гараж №46/1 в гаражному кооперативі «Залізничник», який розташований по вул. Привокзальній, 14-А в м. Луцьк, збудований відповідачем до шлюбу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України цей гараж є його особистою приватною власністю.

Згідно з розпорядженням виконкому Луцької міської ради народних депутатів від 16.06.1992 року №184-р надано дозвіл ОСОБА_3 побудувати цегляний гараж для власного автомобіля в гаражному кооперативі «Залізничник» (будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, затверджений начальником управління архітектури та містобудування Луцької міської ради 26.06.1992 року)

В технічному паспорті, складеному КП «Волинське ОБТІ» 30.07.2010 року, який є невідємною частиною правовстановлюючого документу, зазначено 1992 рік побудови цього гаража.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, п. 8.1. «а», додатку 2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України №7/5 від 07.02.2002 року та зареєстрованого в МЮ України 18.02.2002 року за №157/6445, на підставі свідоцтва про право власності від 08.02.2011 року, виданого згідно рішення виконкому Луцької міської ради №81-6 від 03.02.2011 року здійснена реєстрація права власності на гараж №46/1 в гаражному кооперативі «Залізничник» на імя члена ГК ОСОБА_3 (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Оформлення права власності на гараж в період шлюбу не є способом набуття права власності на обєкт нерухомого майна. Отже, гараж № 46/1 по вул. Привокзальній, 14А у м. Луцьку в гаражному кооперативі «Залізничник» є власністю ОСОБА_3 Вимога про визнання гаража (Н-1) загальною площею 710,2 кв.м по вул. Ціолковського, 17 в м. Луцьку приватною власністю кожного із сторін є безпідставною для обох. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 06.10.2010 року даний гараж був придбаний сторонами в період перебування в шлюбі. Жодна із сторін в судовому засіданні не довела з достовірністю, що саме за їх особисті кошти було придбано спірний гараж. Отже, суд приходить до висновку, що гараж ( Н-1) по вул. Ціолковського, 17 у м. Луцьку загальною площею 710 кв.м. придбаний подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_5 в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того подружжям у 2013 році придбано автомобіль КІА СОРЕНТО, 2011 року, р.н.АС 7434 ВІ, який зареєстровано на позивача за первісним позовом. Проаналізувавши вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку,що що даний автомобіль належить сторонам на прав спільної часткової власності: по ? частки на зазначений автомобіль за кожним із сторін. Що стосується рухомого майна, грошових заощаджень на депозитних рахунках ОСОБА_3 то вимоги позивача про визнання їх спільною сумісною власністю подружжя як грошових коштів так і рухомого майна, зазначеного в п.7.1 резолютивної частини позовної заяви, відповідно до вимог ст.ст. 76 -80 ЦПК України не обґрунтовані належними і допустимими доказами. Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд прийшов до висновку, що первісний і зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, а саме: визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності по ? частки на автомобіль KIA SORENTO 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 гараж №46/1 в гаражному кооперативі «Залізничник» по вулиці Привокзальній, 14-А в м. Луцьку, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10.03.2014 року за №33089492 на імя ОСОБА_3 В, визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право приватної власності по ? частині гаража (Н-1) загальною площею 710,2 кв. м. по вулиці Ціолковського, 17 в м. Луцьку. З врахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за сторонами.

Керуючись ст.ст. 2,5,264,265, п.6 ст. 257 ЦПК України, ст. ст. 57, 60,61,69,70,71 СК України, ст.ст. 364,365,372, 392 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право приватної власності на ? частину гаража (Н-1) загальною площею 710,2 кв. м., який розташований по вул. Ціолковського, 17 у м. Луцьку.

В решті позовних вимог відмовити із-за безпідставності.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності по ? частки на автомобіль KIA SORENTO 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 гараж №46/1 в гаражному кооперативі «Залізничник» по вулиці Привокзальній, 14-А в м. Луцьку, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10.03.2014 року за №33089492 на імя ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на ? частину гаража (Н-1) загальною площею 710,2 кв. м. по вулиці Ціолковського, 17 в м. Луцьку.

В решті позовних вимог відмовити із-за безпідставності.

Судові витрати залишити за сторонами.

Скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року та зняти заборону Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області проводити реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації, розташованого на земельній ділянці площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:4814, яка знаходиться за адресою: Луцький район, с. Великий Омеляник, вул. Миру, 16В;

заборону будь-яким третім юридичним та фізичним особам вчиняти дії щодо реєстрації права власності (внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) на житловий будинок з господарською будівлею (літньою кухнею з вбудованим гаражем, котельнею та підсобними приміщеннями), розташований на земельній ділянці площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:4814, яка знаходиться за адресою: Луцький район, с. Великий Омеляник, вул. Миру, 16В;

зняти арешт на належне ОСОБА_3 на праві приватної нерухоме майно, а саме:

нежитлове приміщення /літер А-5/ загальною площею 65,9 кв.м. (№№ приміщень з 53-1 по 53-7), яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 29,

нежитлове приміщення /літер А-5/ загальною площею 65,3 кв.м. (№№ приміщень з 52-1 по 52-7), яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Молоді, 13.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.03.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_10