Постанова
Іменем України

14 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 297/1388/15-ц

провадження № 61-18263св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач заступник прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Головне управління Держземагенства у Закарпатській області, Берегівське районне управління юстиції у Закарпатській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ОСОБА_12 на заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року у складі судді Ільтьо І. І. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Готри Т. Ю., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року заступник прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Мукачівського прикордонного загону звернувся до суду з позовами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Головного управління Держземагенства у Закарпатській області, Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області про визнання недійсним і скасування наказів Головного управління Держземагенства у Закарпатській області та повернення у державну власність земельної ділянки з незаконного володіння.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заступник прокурора Закарпатської області посилався на те, що на підставі наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 23 грудня 2014 року №№ 2628-СГ, 2632-СГ, 2636-СГ, 2637-СГ, 2648-СГ відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, які розташовані за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району, орієнтовною площею 2 га кожна для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаних наказів розроблено проекти землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства зазначених земельних ділянок. Висновками Управління Держземагентства у Берегівському районі від 29 грудня 2014 року №№ 24-702-0.4-6251/2-14, 24-702-0.4-6258/2-14, 24-702-0.4-6266/2-14, 24-702-0.4-6288/2-14, 24-702-0.4-6285/2-14 погоджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вказаним особам. Наказами Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 31 грудня 2014 року №№ 2905-СГ, 2904-С, 2907-СГ, 3015-СГ, 2913-СГ затверджено проекти землеустрою та надано у власність: ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1,8875 га (кадастровий номер :02:000:0354); ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1,8873 га (кадастровий номер :02:000:0358); ОСОБА_9 земельну ділянку площею 1,8875 га (кадастровий номер :02:000:0355), ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,8364 га (кадастровий номер :02:000:0349); ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,8875 га (кадастровий номер :02:000:0353) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони, які розташовані на території Дийдянської сільської ради за межам населеного пункту Берегівського району. Наказами Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 31 січня 2015 року №№ 345-СГ, 356-СГ, 357-СГ надано ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, які розташовані за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району, орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаних наказів розроблено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Висновками Управління Держземагентства у Берегівському районі від 19 лютого 2015 року №№ 24-702-0.4-1361/2-15, 24-702-0.4-1363/2-15, 24-702-0.4-1334/2-15 погоджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вказаним особам. 11 лютого 2015 року Головним управлінням Держземагентства у Закарпатській області прийнято розпорядження № 465-СГ, згідно з яким ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району, орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного розпорядження розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства зазначеної вище земельної ділянки. Висновком Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 24 лютого 2015 року № 24-702-0.4-1438/2-15 погоджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_5 . На підставі наказу Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 26 лютого 2015 року № 679-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,9053 га (кадастровий номер :01:000:0204) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони, розташовану на території Дийдянської сільської ради, за межам населеного пункту Берегівського району. 27 лютого 2015 року на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 686-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9300 га (кадастровий номер :01:000:0194) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони, розташовану на території Дийдянської сільської ради, за межам населеного пункту Берегівського району. На підставі наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 02 березня 2015 року №№ 708-СГ, 711-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1,9300 га (кадастровий номер :01:000:0195), а ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,9300 га (кадастровий номер :02:000:0198) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони, розташовану на території Дийдянської сільської ради, за межам населеного пункту Берегівського району. 19 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було укладено договір дарування № 136, згідно з умовами якого ОСОБА_10 набув право власності на земельну ділянку площею 1,8875 га, кадастровий номер :02:000:354. 19 січня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було укладено договір дарування № 142, за умовами якого ОСОБА_10 набув право власності на земельну ділянку площею 1,8873 га, кадастровий номер :02:000:0358. Того ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було укладено договір дарування № 138, на підставі якого ОСОБА_10 набув право власності на земельну ділянку площею 1,8875 га, кадастровий номер :02:000:0353. 21 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було укладено договір дарування № 180 земельної ділянки площею 1,8364 га, кадастровий номер :02:000:0349. 31 січня 2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу № 349, за яким ОСОБА_9 відчужила ОСОБА_10 земельну ділянку площею 1,8875 га, кадастровий номер :02:000:0355. 13 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було укладено договір дарування № 1480 земельної ділянки площею 1,9300 га, кадастровий номер :01:000:0194. 13 березня 2015 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 було укладено договір дарування № 1476, за яким ОСОБА_11 набула право власності на земельну ділянку площею 1,9300 га, кадастровий номер :01:000:0195. На підставі договору дарування від 16 березня 2015 року № 1488, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , остання набула у власність земельну ділянку площею 1,9300 га, кадастровий номер :02:000:0198. 23 березня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 було укладено договір дарування № 1782 земельної ділянки площею 1,9053 га, кадастровий номер :02:000:0358. Накази Головного управління Держземагентства в Закарпатській області є такими, що видані з порушенням чинного законодавства, оскільки спірні земельні ділянки входять до складу прикордонної смуги, яка перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), розташовані між контрольно-пропускним пунктом (далі КПП) «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону. Враховуючи викладене, заступник прокурора Закарпатської областіпросив визнати недійсними і скасувати накази Головного управління Держземагенства у Закарпатській області та повернути у державну власність спірні земельні ділянки, витребувавши їх з незаконного володіння відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2015 року справи № 297/1393/15-ц, № 297/1399/15-ц, № 297/1391/15-ц, № 297/1398/15-ц, № 297/1388/15-ц, № 297/1417/15-ц, № 297/1411/15-ц, № 297/1404/15-ц, № 297/1416/15-ц об`єднані в одне провадження.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року об`єднані позови задоволено.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 січня 2015 року № 356-СГ, яким ОСОБА_15 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 02 березня 2015 року № 711-СГ, яким ОСОБА_16 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,9300 га ріллі (кадастровий номер :01:000:0195) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0195, площею 1,9300 га вартістю 58 668 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_11 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби.
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0195, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 13 березня 2015 року, запис про право власності № 9039397.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 23 грудня 2014 року № 2648-СГ, яким ОСОБА_6 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 грудня 2014 року № 2905-СГ, яким ОСОБА_6 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8875 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0354) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0354, площею 1,8875 га вартістю 57 376 грн 47 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0354, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 19 січня 2015 року, запис про право власності № 8427603.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 23 грудня 2014 року № 2637-СГ, яким ОСОБА_8 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 грудня 2014 року № 2904-СГ, яким ОСОБА_8 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8873 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0358) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0358, площею 1,8873 га вартістю 57 370 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_17 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0358, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 19 січня 2015 року, запис про право власності № 8427801.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 11 лютого 2015 року № 465-СГ, яким ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у класність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 26 лютого 2015 року № 679-СГ, яким ОСОБА_5 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,9053 га ріллі (кадастровий номер :01:000:0204) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0204, площею 1,9053 га вартістю 57 917 грн 55 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_18 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0204, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 23 березня 2015 року, запис про право власності № 9133108.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 23 грудня 2014 року № 2632-СГ, яким ОСОБА_9 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 грудня 2014 року № 2907-СГ, яким ОСОБА_9 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8875 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0355) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0355, площею 1,8875 га вартістю 57 376 грн 47 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби.
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0355, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 31 січня 2015 року, запис про право власності № 8566772.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 січня 2015 року № 357 - СГ, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 27 лютого 2015 року № 686-СГ, яким ОСОБА_13 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,9300 га ріллі (кадастровий номер :01:000:0194) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0194, площею 1,93 га вартістю 58 668 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_11 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби.
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0194, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 13 березня 2015 року, запис про право власності № 9039575.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 23 грудня 2014 року № 2628-СГ, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 грудня 2014 року № 3015-СГ, яким ОСОБА_3 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8364 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0349) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0349, площею 1,8364 га вартістю 55 823 грн 12 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0349, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 21 січня 2015 року, запис про право власності № 8451488.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 23 грудня 2014 року № 2636-СГ, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 грудня 2014 року № 2913-СГ, яким ОСОБА_4 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8875 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0353) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0353, площею 1,8875 га вартістю 57 376 грн 47 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0353, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 19 січня 2015 року, запис про право власності № 8427323.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 31 січня 2015 року № 345-СГ, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 02 березня 2015 року № 708-СГ, яким ОСОБА_2 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,9300 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0198) для ведення особистого селянського господарства із земель оборони державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0198, площею 1,9300 га вартістю 58 668 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_11 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби.
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0198, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 16 березня 2015 року, запис про право власності № 9050019.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_11 і ОСОБА_10 ОСОБА_12 відхилено, рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ОСОБА_12 задоволено частково. Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року в частині витребування земельних ділянок на користь держави скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що встановивши, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах прикордонної смуги і відносяться до земель оборони, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що рішення про відчуження земельних ділянок, які перебували у державній власності, прийняті Головним управлінням Держземагенства в Закарпатській області з перевищенням повноважень. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині витребування земельних ділянок на користь держави і направляючи справу в цій частині на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що місцевий суд не з`ясував характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення позову як на підставі статті 388 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), так і на підставі статті 1212 ЦК України. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0195, площею 1,9300 га вартістю 58 668 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_11 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0354, площею 1,8875 га вартістю 57 376 грн 47 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0358, площею 1,8873 га вартістю 57 370 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0204, площею 1,9053 га вартістю 57 917 грн 55 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0355, площею 1,8875 га вартістю 57 376 грн 47 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0194, площею 1,93 га вартістю 58 668 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_11 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0349, площею 1,8364 га вартістю 55 823 грн 12 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0353, площею 1,8875 га вартістю 57 376 грн 47 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_10 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби. Витребувано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0198, площею 1,9300 га вартістю 58 668 грн 39 коп., яка розташована за межами населеного пункту села Дийда Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_11 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що майно (спірні земельні ділянки) вибуло з державної власності поза волею Державної прикордонної служби України в інтересах відповідачів внаслідок прийняття незаконного рішення органом виконавчої влади. Земельні ділянки відносяться до земель оборони і відповідно до чинного законодавства не підлягали передачі у власність громадянам, а тому наявні правові підстави для витребування вказаних земельних ділянок від добросовісних набувачів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в порядку статті 388 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_12 , який діяв в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , відхилено, заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_11 і ОСОБА_10 ОСОБА_12 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині витребування земельних ділянок.

Касаційна скарга мотивована тим, що Мукачівський прикордонний загін Державної прикордонної служби є неналежним позивачем у справі. Вибуття спірних земельних ділянок відбулося з прямої волі безпосередньо власника таких земель держави в особі Головного управління Держземагенства у Закарпатській області, тому застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин статті 388 ЦК України є помилковим. Оскаржувані судові рішення не узгоджуються із судовою практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 07 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У травні 2017 року Мукачівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України подав заперечення на касаційну скаргу і просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель оборони і можуть перебувати лише у державній власності. Передача вказаних земельних ділянок та зміна їх цільового призначення відбулася без згоди Кабінету Міністрів України. Головне управління Держземагенства у Закарпатській області помилково визначило, що до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження цими земельними ділянками. ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) утримується за рахунок коштів Державного бюджету України і належить до складу Державної прикордонної служби України, тому вилучення військового майна (земельної ділянки) неможливо без згоди Адміністрації Державної прикордонної служби України та рішення Кабінету Міністрів України щодо передачі земельних ділянок у власність. Припинення права користування земельними ділянками та передача їх у приватну власність відбулося без їх вилучення у ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим накази Головного управління Держземагенства у Закарпатській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» порушують права позивачів. Перебування земельних ділянок у межах прикордонної смуги у власності громадян прямо або опосередковано може негативно вплинути на забезпечення надійної охорони державного кордону.

У червні 2017 року заступник прокурора Закарпатської області подав заперечення на касаційну скаргу і просив її відхилити, посилаючись на те, що власником спірних земельних ділянок є держава в особі адміністрації Державної прикордонної служби України, яка в силу покладених на неї завдань реалізує свої функції через територіальні підрозділи (Мукачівський прикордонний загін). Виконання завдань прикордонною службою є неможливим без наявності земельних ділянок, які облаштовуються спеціально для цілей її створення та мети діяльності. Рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на фактичних обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 квітня 2018 року справу № 297/1388/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з наказами Головного управління Держземагенства у Закарпатській області громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, які розташовані за межами населених пунктів та території Дийдянської сільської ради Берегівського району, для ведення селянського господарства і на їх замовлення затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок.

На підставі наказів Головного управління Держземагенства у Закарпатській області було затверджено проекти землеустрою та надано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства: ОСОБА_19 1,9300 га, ОСОБА_7 1,9300 га, ОСОБА_6 1,8875 га, ОСОБА_8 1,8873 га, ОСОБА_5 1,9053 га, ОСОБА_9 1,8875 га, ОСОБА_3 1,8364 га, ОСОБА_4 1,8875 га, ОСОБА_2 1,9300 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

За договорами купівлі-продажу та дарування спірні земельні ділянки були відчужені громадянам ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Частиною першою статті 2 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій

та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування

відповідно до вимог Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Згідно з частинами першоючетвертою статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Пунктом в) частини четвертої статті 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони.

Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону України «Про використання земель оборони» особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України. Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про використання земель оборони» уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового

майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про державну прикордонну службу України» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування,

їх службові і посадові особи в межах своїх повноважень сприяють

Державній прикордонній службі України в охороні державного кордону

та суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим» установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби України, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Як встановлено рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року, рішення територіального органу прийняті з перевищенням повноважень, оскільки спірні земельні ділянки знаходяться в межах прикордонної смуги і відносяться до земель оборони.

Прикордонна смуга це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордонуна його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Існування прикордонних смуг визначеної ширини передбачено нормами Закону України «Про використання земель оборони».

Землі прикордонних смуг, які відносяться до земель оборони, не можуть передаватися у приватну власність (пункт в) частини четвертої статті 84 ЗК України).

Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2014 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі ЦПК України 2004 року), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім вищевказаних позовних вимог, заступником прокурора Закарпатської області було заявлено позовну вимогу про витребування спірних земельних ділянок від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині витребування у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 спірних земельних ділянок і направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди попередніх інстанцій не з`ясували характер спірних правовідносин і застосували до них одночасно як вимоги статті 388 ЦК України, так і положення статті 1212 ЦК України.

Під час нового розгляду судами враховано, що відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобовязально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-99цс14.

З огляду на викладене, ухвалюючи рішення про витребування у ОСОБА_11 і ОСОБА_10 спірних земельних ділянок на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_11 і ОСОБА_10 є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок. Між власником земельних ділянок державою, і відповідачами ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не існувало зобов`язально-правових відносин. Земельні ділянки були придбані відповідачами в осіб, які не мали права їх відчужувати, оскільки набули таке майно незаконно.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_10 і ОСОБА_11 критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на наведене земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність земель державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог чинного законодавства та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що переглядається, не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Надання відшкодування завданих збитків, зокрема на підставі статті 1 Першого протоколу перебуває у безпосередньому зв`язку із поведінкою особи під час набуття такого майна, наявності прямих заборон у законодавстві на набуття у власність відповідного майна та інших факторів і не є абсолютним.

Таким чином, встановлення порушення статті 1 Першого протоколу, виправданість втручання у право власності та надання відповідної компенсації напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прикордонної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Судами повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дано їм належну правову оцінку згідно зі статтями 5760, 212215, 303, 304, 315 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі ЦПК України 2004 року), правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що Мукачівський прикордонний загін Державної прикордонної служби є неналежним позивачем у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Спірні земельні ділянки знаходяться у прикордонній смузі, за лінією інженерних прикордонних споруджень, тобто у смузі місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

В`їзд і перебування на місцевості, яка знаходиться між державним кордоном і лінією прикордонних інженерних споруджень, громадян України та інших осіб допускається як виняток у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим». Тобто ОСОБА_11 і ОСОБА_10 не можуть вільно користуватися спірними земельними ділянками, оскільки на ці ділянки поширюється прикордонний режим з усіма визначеними законодавством обмеженнями.

Контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба України у взаємодії з органами Національної поліції.

Мукачівський прикордонний загін є органом охорони кордону в системі Державної прикордонної служби України згідно з компетенцією, визначеною законодавством України, виконує завдання щодо забезпечення недоторканності кордону, запобігання конкретним злочинам та адміністративним правопорушенням, пов`язаним з протиправною діяльністю на кордоні, їх виявлення, припинення, проведення дізнання, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, утримується за рахунок коштів Державної прикордонної служби України.

З огляду на викладене, вказаний позов пред`явлено до суду належним позивачем.

Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик