Справа № 196/1310/17
№ провадження 2/196/52/2018
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошового боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошового боргу.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27 січня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є подружжям, позичили в нього гроші в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. з умовою повернення позики 27 лютого 2015 року, про що була написана ними власноруч розписка.

12 травня 2015 року, посилаючись на несподівані життєві ситуації, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попрохали його ще позичити їм кошти в сумі 4000 грн. з умовою повернення боргу 12 червня 2015 року, про що також була написана ними власноруч розписка.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої боргові зобов'язання в повному обсязі не виконали, а повернули із загальної суми боргу лише 1000 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, прохає стягнути на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг в сумі 7000 грн., та судові витрати по справі в сумі 640 грн., солідарно.

У судове засідання позивач не зявився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 повторно в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були сповіщені про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Оскільки відповідачі були належним чином сповіщені про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує).

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписки (а.с.3, 4).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: розписки (а.с.3, 4), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення договорів позики між сторонами, строк повернення боргу.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2015 року ОСОБА_1 уклав договір позики з відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, про що була складена розписка про позику (а.с.3). Згідно розписки позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) грн., які зобов'язуються повернути ОСОБА_1 до 27.02.2015 року.

12 травня 2015 року ОСОБА_1 уклав договір позики з відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, про що була складена розписка про позику (а.с.4). Згідно розписки позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) грн., які зобов'язуються повернути ОСОБА_1 до 12.06.2015 року.

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правові відносини, які випливають з договору позики. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦПК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Така ж правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року в справі 6-996цс17.

Отже, вирішуючи даний спір, суд бере за основу наявність у позивача оригіналів боргових розписок.

У встановлені строки, відповідачі повернули лише 1000 (одна тисяча) грн. із загальної суми боргу, а тому своїх зобов'язань за договорами позики, в повному обсязі не виконали.

Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, оскільки відповідачі взяті на себе боргові зобов'язання належним чином не виконали, а тому сума боргу за розписками від 27 січня 2015 року та від 12 травня 2015 року в розмірі 7000 грн. (з урахуванням повернутої частини боргу в розмірі 1000 грн.) підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Отже, сплачений позивачем ОСОБА_1 судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 640 грн. підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 543, 545, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.77, 78, 80, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 280-285, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошового боргу, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, борг в сумі 7000 (сім тисяч) грн. та судовий збір в розмірі 640 грн., а всього 7640 (сім тисяч шістсот сорок) грн. 40 коп.

Копію заочного рішення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуюча: О.М.ГУДИМ