Номер провадження 2/754/1350/18
31 травня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Скрипки О.І.,
при секретарі Моторенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,
У серпні 2017 року ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Кредобанк» вказує, що 30.07.2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1037.09.00.2102 та договір застави. В якості забезпечення виконання в поному обсязі усіх грошових зобов'язань за даним кредитним договором відповідачем в заставу банку надано транспортний засіб: Hyundai, 2013 року випуску, модель Elantra, тип ТЗ - легковий Седан-В, номер кузова НОМЕР_1, об»єм двигуна - 1797 см куб., колір - чорний, номер державної реєстрації НОМЕР_5, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого 30.07.2013 року. Заставна вартість предмету застави складає 161680 грн.
30 липня 2013 року в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесено відомості про заборону відчуження заставного автомобіля (Витяг №41439428 від 30.07.2013 року). Згідно Витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна в період з 30.07.2013 року по 30.07.2018 року предмет застави перебуває в обтяженні ПАТ «Кредобанк» на підставі Договору застави.
У зв'язку з викладеними обставинами ПАТ «Кредобанк» звернулось до суду та просить звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортного засобу марки Hyundai, 2013 року випуску, модель Elantra, тип ТЗ - легковий Седан-В, номер кузова НОМЕР_1, об»єм двигуна - 1797 см куб., колір - чорний, номер державної реєстрації НОМЕР_5, шляхом продажу заставного майна.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходили, поштові повідомлення повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, ухвала суду про відкриття провадження та судовий виклик в судове засідання відповідачу не направлялися, оскільки поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів за наявності зібраних по справі матеріалів.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового засідання не проводилось в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону..
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Тобто, закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі.
Судом встановлено, що між 30.07.2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1037.09.00.2102 та договір застави. В якості забезпечення виконання в поному обсязі усіх грошових зобов'язань за даним кредитним договором відповідачем в заставу банку надано транспортний засіб: Hyundai, 2013 року випуску, модель Elantra, тип ТЗ - легковий Седан-В, номер кузова НОМЕР_1, об»єм двигуна - 1797 см куб., колір - чорний, номер державної реєстрації НОМЕР_5, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого 30.07.2013 року. Заставна вартість предмету застави складає 161680 грн.
Відповідно до вищевикладеного договору та на виконання положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено приватне обтяження банку на предмет застави.
30 липня 2013 року в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесено відомості про заборону відчуження заставного автомобіля (Витяг №41439428 від 30.07.2013 року). Згідно Витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна в період з 30.07.2013 року по 30.07.2018 року предмет застави перебуває в обтяженні ПАТ «Кредобанк» на підставі Договору застави.
Однак, відповідно до п.4.1.4 Договору Застави, відповідач зобов»язаний не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов»язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від позивача.
Разом з тим, автомобіль Hyundai, 2013 року випуску, модель Elantra, тип ТЗ - легковий Седан-В, номер кузова НОМЕР_1, об»єм двигуна - 1797 см куб., колір - чорний, номер державної реєстрації НОМЕР_5, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого 30.07.2013 року, який є предметом застави, був відчужений ОСОБА_2, транспортний засіб переєстровано та видано д.н.з. НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ №305699.(а.с.53).
Так, відповідно до вимог ч.2 ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користуванні іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.
Отже, ОСОБА_1 в порушення вимог ст.586 ЦК України, ст.17 Закону України «Про заставу» та Договору застави від 30.07.2013 року здійснив відчуження автомобіля без згоди заставодержателя - ПАТ «Кредобанк».
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо обтяжувач відступив іншій особі права за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи пріоритет за умови, що відомості про заміну обтяжувача були внесені до Державного реєстру протягом п'яти днів із дня відступлення прав.
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Таким чином, згідно з вимогами чинним законодавством, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника (що має місце у випадку смерті фізичної особи або припинення юридичної особи), однак є різновидом правонаступництва.
Зазначена правова позиція, про те, що відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва, було висловлена Верховним Судом України в Постанові від 20.11.2013р. по справі № 6-122ц13.
Згідно із ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпечувального обтяженням зобов'язання.
Відповідно до ст. 27 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, вищезазначені норми цивільного законодавства України та кредитний договір надають право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору.
Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Окрім того, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Таким чином, в силу вищенаведеної статті та оскільки в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна присутні відомості про обтяження предмета застави, відповідач ОСОБА_2 не є і не може бути добросовісним набувачем вказаного автомобіля.
Згідно ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.
Згідно ч.1 ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.
Відпвідно до ч.1 ст.400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов»язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов»язку заінтересована особа має право пред»явити позов про витребування цього майна.
В порушення взятих на себе за кредитним договором зобов'язань та вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість перед банком, яка становить 189694,68 грн.
Відповідно до роз'яснення, яке міститься в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачев.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.
Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором було забезпечено заставою.
Як наводить ч. 1 ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин і виходячи із умов договору про надання кредиту та договору застави, суд дійшов наступного висновку.
В силу ч.ч.1,2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Разом з тим, як регламентуєч.ч. 1,2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене та з огляду на те, що рішення суду не має бути ілюзорним, а повинно бути таким, що виконується, суд вбачає обґрунтованим звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна заставодержателем. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України.
Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих Договором або актами цивільного законодавства.
З метою захисту прав позивача, необхідно витребувати автомобіль з усіма його принадлежностями (комплектом ключів, технічним паспортом та номерними знаками) для передачі їх у володіння позивача, що ґрунтується на підставі ст ст. 27, 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 77, 76, 81, 89, 141, 247, 258, 280 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України «Про заставу», Конституцією України, ст.ст. 13, 16, 27, 512,514, 534, 546, 572, 589, 590, 611 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» - задовольнити.
Зобов»язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, передати Публічному акціонерному товариству «Кредобанк» предмет застави - автомобіль марки Hyundai, 2013 року випуску, модель Elantra, тип ТЗ - легковий Седан-В, номер кузова НОМЕР_1, об»єм двигуна - 1797 см куб., колір - чорний, номер державної реєстрації НОМЕР_2 з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Стягнути солідарно зі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 1600 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: