Справа № 183/3298/17
Провадження № 2/183/369/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з секретарем Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2017 року позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнили. В обґрунтування уточненого позову посилались на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року їх позовні вимоги до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину задоволені в повному обсязі та стягнуто з відповідача на їх користь грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року та 06 липня 2012 року в розмірі 79 930,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2013 року вищезазначене рішення залишено без змін. 05 листопада 2013 року вони отримали виконавчі листи, які предявили до виконання до виконавчої служби, однак у встановлений строк добровільного виконання судового рішення боржник ОСОБА_3 останнє не виконав, з підстав чого державними виконавцями оголошено у розшук автомобіль відповідача марки ЗАЗ 110217, 2005 року випуску, д/н НОМЕР_1. З метою уникнення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 спочатку вищезазначений автомобіль переховував, а потім здав його на металобрухт.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року з ОСОБА_3 на їх користь стягнуто суму інфляційних втрат в розмірі 59 616,87 грн. та 3 % річних у розмірі 3 692,10 грн., а всього 63 308,97 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Таким чином, на сьогоднішній день загальна сума боргу ОСОБА_3 складає 143 238,97 грн., проте рішення суду досі не виконане, що ставить їх у скрутне становище, оскільки відповідач свого часу взяв у них 10 000,00 дол. США, а сума загального боргу на сьогоднішній день еквівалента 5 509,19 дол. США. До цього часу відповідач фактично сплатив їм по 525,00 грн. кожному, та у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення вищезазначеної суми заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2017 року розмір інфляційних втрат складає 15 279, 24 грн. та за період з 16 травня 2015 року по 13 липня 2017 року 3 % річних складає 9 288,95 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь.

В судовому засіданні 02 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тексту позовної заяви. У судове засідання 26 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 36).

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тексту позовної заяви, додатково зазначила, що всі розрахунки заборгованості актуальні, взяті з попередньої позовної заяви, в якій 3 % річних нараховувались по 16 травня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки у нього наразі відсутня можливість повністю розрахуватись із позивачами та він щомісячно, частинами, засобами поштового звязку, направляв грошові кошти на адресу позивачів, однак відправлення йому повертались із приміткою "не отримано". На його думку позивачі таким чином намагаються стягнути з нього більшу суму заборгованості. У звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року, ухваленому у цивільній справі № 0427/8525/2012, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемних правочинів та стягнення грошових коштів задоволено. Застосовано правові наслідки недійсності нікчемного правочину попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, с. Миколаївка, вул. Пархоменко, № 19-б, який укладений 20 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Застосовано правові наслідки недійсності нікчемного правочину попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, с. Миколаївка, вул. Пархоменко, № 19-б, який укладений 06 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і.н. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року в сумі 31 972 грн., судові витрати в сумі 319,72 грн., а всього 32 291,72 грн. (тридцять дві тисячі двісті дев'яносто одна грн. 72 коп.). Стягнуто з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і.н. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 06 липня 2012 року в сумі 47 958 грн., судові витрати в сумі 479,58 грн., а всього 48 437,58 грн. (сорок вісім тисяч чотириста тридцять сім грн. 58 коп.) (а.с. 10-11).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року у справі № 183/898/15, належним чином завірена копія якого оглянута в судовому засіданні, позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання рішення суду - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму інфляційних втрат в розмірі 59 616,87 грн., 3% річних в розмірі 3 692,10 грн., а всього 63 308 (шістдесят три тисячі триста вісім) грн. 97 коп. В решті позову відмовлено та вирішено питання стосовно відшкодування судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили 30 червня 2015 року, крім того вищезазначена обставина визнана відповідачем.

На день ухвалення рішення у цій справі доказів щодо виконання відповідачем грошового зобов'язання перед позивачами в повному обсязі, матеріали справи не містять.

У судовому засіданні сторонами визнана та обставина, що після ухвалення судом рішення 18 квітня 2013 року, відповідачем на користь кожного з позивачів сплачено по 525 грн. в рахунок погашення грошового зобов'язання, і ця обставина відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ЦК України (ст.ст. 599, 600, 604-609) не передбачена така підстава припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання. При цьому три проценти річних повинні нараховуватися на суму боргу без урахування вже нарахованих процентів.

З урахуванням позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу станом на 01 липня 2017 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума інфляційного збільшення заборгованості в межах заявлених позовних вимог, що відповідатиме ч. 2 ст. 264 ЦПК України, в розмірі 15 279,24 грн. за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2017 року, виходячи з наступної формули: добуток суми заборгованості (з урахуванням виплаченої відповідачем позивачам частини заборгованості в розмірі 1 050 грн.) та сукупного індексу інфляції за період прострочення виплати заборгованості, з якого віднімається сума заборгованості (142 188,97 х 1,162 142 188,97 = 22 983,40).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачів 3 % річних від простроченої суми станом на 13 липня 2017 року в розмірі 8 628,54 грн., суд виходить з наступного.

Позивачами не надано суду доказів того, що три відсотки річних, стягнуті на їх користь з відповідача рішенням суду від 16 червня 2015 року, розраховані станом на 16 травня 2015 року, а тому такий розрахунок проводиться судом з дня, наступного за днем ухвалення рішення суду 16 червня 2015 року, тобто з 17 червня 2015 року. При цьому, суд бере до уваги, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму боргу без урахування вже нарахованих процентів.

Таким чином, 3 % річних від простроченої суми станом на 13 липня 2017 року, складає 8 628,54 грн., при цьому розрахунок трьох процентів річних здійснений за кожен день прострочення за формулою: основна сума боргу з урахуванням суми інфляційного збільшення за рішенням суду від 16 червня 2015 року та сплати відповідачем позивачам частини заборгованості в розмірі 1 050 грн. (79 930 1 050 + 59 616,87) х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення (758 (з 17 червня 2015 року по 13 липня 2017 року)), і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Посилання відповідача на те, що він не має грошових коштів, щоб сплатити одразу всю суму заборгованості позивачам, і, на його думку, позивачі таким чином заробляють гроші, не звільняє його від обов'язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних.

Внаслідок викладеного, суд приходить до висновку що аргументи позивачів, наведені в позові в цій частині, обґрунтовані та підтверджені належними, допустимими й достовірними доказами, а тому - є всі підстави для задоволення позову в частині присудження до стягнення на користь позивачів з відповідача вищезазначеної суми інфляційних втрат та 3 % річних, а в задоволенні іншої частини позову належить відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Технікумівська, 78), ОСОБА_2 (НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Технікумівська, 78), з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), 15 279 гривень 24 коп. інфляційних втрат, 8 628 гривень 54 коп. 3 % річних, а також 640 гривень відшкодування справленого судового збору, а разом 24 547 (двадцять чотири тисячі п'ятсот сорок сім) гривень 78 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 02 березня 2018 року.

Суддя Г.Є. Майна