Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 757/47771/15-ц

провадження № 61-13233св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у складі судді Писанець В. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 31 травня 2013 року було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг від позивача 3 250 доларів США та зобов'язався повернути позику в строк до 01 січня 2014 року.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_5 зобов'язань за указаним договором ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 86 677,50 грн, проценти у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 3 287,71 грн та 3 % річних в розмірі 7 019,45 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 86 677,50 грн, проценти у розмірі облікової ставки НБУ 3 287,71 грн та 3 % річних 7 019,45 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подав до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що на дату ухвалення заочного рішення, 12 жовтня 2016 року, відповідач у зв'язку із хворобою не мав можливості приймати участь у судовому засіданні та просив відкласти розгляд справи, проте судом було безпідставно відхилено його клопотання.

Зазначає, що розписка, що міститься в матеріалах справи, не містить обов'язкових умов договору позики.

У червні 2017 року представник ОСОБА_4 подала до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначала, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Суд установив, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав у борг від ОСОБА_4 3 250 доларів США та зобов'язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 01 січня 2014 року, на підтвердження чого відповідачем була написана розписка про отримання грошових коштів

Відповідач взяті на себе вищезазначені договірні зобов'язання не виконав.

Оскільки установлено, що розписка є документом, який підтверджує боргове зобов'язання ОСОБА_5, містить умови отримання позичальником в борг грошей і зобов'язання їх повернути в строк до 01 січня 2014 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги, щодо розгляду справи без його участі відхиляються колегією суддів, оскільки по справі було проведено 5 судових засідань, в жодне з них відповідач, будучи належним чином повідомлений, не з'явився. Проте 4 рази подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою.

Згідно із частиною четвертою статті 169 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень) у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним ОСОБА_5 у апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат