Справа № 316/1805/17
Провадження № 2/316/142/18
"18" січня 2018 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:
головуючого судді: Капустинського М.В.,
за участю секретаря судового засідання Терещенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких на підставі договору про надання правової допомоги, діє адвокат ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, КП «ПКВ» Енергодарської міськради Запорізької області, про визнання права на користування житловим приміщенням,-
Адвокат ОСОБА_3 (надалі - представник позивачів), яка діє на підставі письмового договору, в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2А.(надалі позивачів) звернулась до Енергодарського міського суду 14.11.2017 року з позовною заявою в якій просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Г.А. право на користування житловим приміщенням в гуртожитку за адресою: Запорізька область, м.Енергодар, вул.Набережна, будинок 10, кімната15/2в якій вони зареєстровані та проживаютьна законних підставах, а саме: вказане житло в 1998 році було надано ОСОБА_1 надано як працівнику ВП «Запорізька атомна електрична станція» на сімю, яка складалась з трьох осіб: голова - ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_4, донька ОСОБА_5на тої час.
Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію житла позивачі звернулися до виконкому Енергодарської міської ради за наданням дозволу на приватизацію, однак Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради Запорізької області (надалі - відповідач) було відмовлено, мотивуючи тим, що позивачі не в повному обсязі надали необхідні документи, а саме: відсутній ордер на кімнату у гуртожитку, яку вони отримав. Неможливість надання ними ордеру, порушує їх законні права на приватизацію житла, тому просить суд визнати їх право на користування житловим приміщенням, що в подальшому надасть їм право реалізувати та відновити свої права на приватизацію цього приміщення.
В судове засідання позивачі та їх представник не зявились, надали до суду письмові заяви, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задовольнити.
У судове засідання представник третьої особи: КП «ПКВ» Енергодарського міської ради Запорізької області не зявився, про причину неявки суд не повідомив.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Заяв або клопотань про перенесення розгляду справи, зміну адреси місце проживання (перебування, знаходження) та відомостей про місце роботи, а також номери засобів телефонного звязку або електронного поштового звязку, від відповідача до суду не надійшло.
Враховуючи, що згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та вимоги ст.223, 280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.4 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши наявні у справі докази, суд прийшов до наступних висновків:
Також реєстрація місця проживання за вищевказаною адресою позивачів підтверджується штемпелем в його паспорті (а.с.4-зворот).
Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Законом України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (Закон № 500-VI) внесено зміни до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (Закон № 2482-XII) та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебуває у власності територіальних громад.
Законом України № 3716-VI уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків.
Відповідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VI (надалі Закон № 500-VI), позивачі мають підстави скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку, оскільки, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання в гуртожитку, фактично проживають у ньому і не мають власного житла.
Також, слід зазначити, що на приватизацію мають лише мешканці гуртожитків, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону (п.1. ст.4 Закону № 500-VI).
Відповідно п.5. ст.Закону № 500-VI після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади, місцева рада приймає на сесії відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме: а) залишити цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями згідно з Законом;
б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється, а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло; тощо.
З вищенаведеного випливає, що не всі прийняті рішення місцевої ради можуть надавати мешканцю гуртожитку право на приватизацію, а лише ті рішення, які залишають цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток».
Таким чином, якщо громадянин більше пяти років на законних підставах зареєстрований в певній кімнаті гуртожитку та фактично проживає у ній, а цілісний майновий комплекс, в свою чергу, після передачі його у власність територіальної громади залишається у статусі «гуртожиток», тоді мешканець такого гуртожитку має право приватизувати в ньому площу в розмірі 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї, додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.
Для реалізації свого права на приватизацію, мешканець гуртожитку звертається в орган приватизації, з наступним пакетом документів: копія документа, що посвідчує особу; оформлена заява на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
Таким чином одним із переліку документів є копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку), яка обов'язково потрібна для приватизації.
Згідно рішення Енергодарської міської ради № 7 від 11.01.2002 року «Про прийняття в комунальну власність житлового фонду, обєктів соціальної інфраструктури та обєктів які їх обслуговують, вирішено:……. дати згоду на поетапну передачу-прийом обєктів соціальної інфраструктури, житлового фонду ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК Енергоатом»та обєктів, які їх обслуговують в комунальну власність територіальної громади м. Енергодар (а.с.10).
Маючи на меті приватизувати дану кімнату у гуртожитку, позивачами були підготовлені всі необхідні документи для приватизації, але, оскільки у них був виданий ордер лише для тимчасового поселення а відсутній ордер на постійне проживання в даній кімнаті у гуртожитку, тому вони вимушені звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх житлових інтересів.
На виконання Закону України «Про загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки», гуртожитки ВП «ЗАЕС» були безоплатно передані у комунальну власність територіальній громаді м. Енергодар, також були передані архіви, які стосуються питань використання вказаного житлового фонду. Вказане житлове приміщення має статус гуртожитку, ОСОБА_1 ордер на постійне проживання не видавався, а лише на тимчасове проживання 02.07.1998 р.
Також додатково повідомляється, що на базі майна атомних електростанцій та їх інфраструктур (в т.ч. і Виробничого об'єднання «Запорізька АЕС»), згідно з постановою КМУ від 17.10.1996 №1268 «Про створення Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом», було створене Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом», Відокремленим підрозділом якого є «Запорізька АЕС».
Про правомірність набуття ними права на проживання в даному гуртожитку свідчать докази наявні в матеріалах справи, у тому числі й штемпель в їх паспорті, договір від 23.12.2013 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, договір № 070100110 від 10.04.2007 року про постачання електроенергії, крім того правомірність їх заселення в кімнату в гуртожитку не оспорюється відповідачем.
Позивачі, у відповідності до закону, мають право на приватизацію даної кімнати у гуртожитку, оскільки у них наявний весь перелік документів, який необхідний для приватизації житла, крім оригіналу ордеру.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яка визначає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного Житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Змінами до законів України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», від 4 березня 1992 року № 2163-ХІІ «Про приватизацію державного майна» передбачено, що гуртожитки включено до обєктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 3 березня 2005 року № 2453-ІV «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках»).
Згідно зі ст. 4 ЖК України, житловий фонд створюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що розміщуються на території України. Він призначений для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень, так і гуртожитків.
Відповідно до норми ст. 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно ст. 130 ЖК Української РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Норма п. 14 Розділу ІІІ Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 (в редакції, чинній на момент заселення в відповідний гуртожиток позивача) зазначає, що вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.
Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа та він повинен бути ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, правами й обов'язками мешканців гуртожитку.
Зміст ст.61 ЖК Української РСР визначає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
За даних обставин, враховуючи, що у позивачів достатньо доказів, які беззаперечно вказують на те, що вони вселилися до відповідного гуртожитку за вищевказаною адресою, на достатніх правових підставах, шляхом одержання та пред'явлення відповідного направлення на вселення в гуртожиток, де фактично з моменту заселення та по даний час проживають в кімнаті під №15/2, з огляду на те, що відсутність оригіналу ордеру - не може спростувати правомірність отримання відповідної житлової площі в зазначеному гуртожитку та факту його тривалого проживання в даному житловому приміщені, з належним додержанням прав особи, яка проживає в гуртожитку, в тому числі щодо плати за проживання та оплати комунальних послуг, з очевидною наявністю згоди наймодавця на їх проживання в даному житлі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги є обґрунтованими, у звязку з чим підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 82, 133, 141, 142, 223, 247, 258, 259, 280, 281, 282, 283, 284, 289 ЦПК України, суд
Вимоги позовної заяви задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Набережна, будинок № 10, кімната № 15/2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: М. В. Капустинський