Справа № 203/6759/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з дати народження проживав за адресою: АДРЕСА_1. Після проведення приватизації 08.12.1998 року вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності йому та його батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 батько вчинив самогубство та 22.12.2012 року в день його поховання від його сестри ОСОБА_2 він дізнався, що батько заповів останній свою частину квартири. В подальшому він дізнався, що дійсно 24.11.2009 року батьком було складено заповіт в П'ятій Дніпропетровські й державній нотаріальній конторі. Посилаючись на те, що батько чимало років страждав пияцтвом та в період розлуки із матір'ю в нього було загострення цього стану, що призвело до спроби самогубства, позивач вважаючи, що під час складання заповіту батько не мав повної цивільної дієздатності та не усвідомлював значення своїх дій, просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, посвідчений 24.11.2009 року П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та посилаючись на викладені в позові підстави, просив задовольнити останній.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Від третьої особи - П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач є рідним сином, а відповідачка сестрою ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1998 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла і його частка у праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру.

Також з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 24.11.2009 року за реєстровим №5-1721, за яким заповідав всі свої права та обов'язки, а також все рухоме та нерухоме майно відповідачці ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом встановленого законом шестимісячного строку звернулись позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, позивач посилався на те, що його померлий батько ОСОБА_5 чимало років страждав пияцтвом та в період розлуки із матір'ю в нього було загострення цього стану, що призвело до спроби самогубства. В зв'язку з цим вважав, що під час складання заповіту батько не мав повної цивільної дієздатності та не усвідомлював значення своїх дій, а відповідачка скористалась таким станом останнього та намовила скласти заповіт на її ім'я.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №21 від 20.07.2017 року ОСОБА_5 на момент складання та підписання заповіту 24.11.2009 року будь-яким психічним розладом не страждав. Виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. За своїм психічним станом в той період міг розуміти значення свої дій та керувати останніми.

Оцінюючи вказаний висновок експертизи суд не вбачає підстав для його відхилення, оскільки останній узгоджуються із встановленими судом фактичним обставинами та іншими доказами дослідженими судом, зокрема із показаннями допитаних під час розгляду справи свідків, які враховувались і при проведення експертизи.

Так із показань допитаних за клопотанням позивача свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5 періодично зловживав спиртними напоями, у т.ч. в період складання заповіту. Вказане також підтверджується постановленням останнього на облік у лікаря-нарколога.

Разом з тим, згідно висновку судово-психіатричної експертизи зміни психіки, викликані зловживанням алкогольними напоями, не супроводжувались грубими порушеннями мислення, пам'яті, критичних здібностей, психотичною соматикою.

Вказані висновки узгоджуються з показами інших допитаних у справі свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, з яких вбачається, що ОСОБА_5 мав сталі соціальні зв'язки, дружні відносини, постійно спілкувався із сусідами, допомагав в ремонті побутової техніки. В спілкування був ввічливий та спокійний, ніколи не проявляв агресії та поведінки, яка б давала підстави засумніватись в його психічному стані.

Також суд враховує, що заповіт посвідчувався нотаріально та нотаріус, посвідчивши його, підтвердив таким чином у відповідності до ст.ст.43-45 Закону України «Про нотаріат», що заповіт було вчинено саме тією особою, за відсутності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності та правоздатності, а т акож щодо дійсності намірів на складання заповіту.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено та зібрані та досліджені судом докази не містять даних, які б свідчили, що в момент складання заповіту ОСОБА_5 страждав психічними захворюваннями та перебував у психічному стані, які б унеможливлювали усвідомлення ним значення свої дій та можливість керувати ними.

В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю їх належними та достатніми доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та в зв′язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.203,215,225,1217,1223,1233,1234,1235,1257 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-80,81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 березня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак