Справа № 349/2124/17
Провадження № 22-ц/4808/131/18
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5. про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене суддею Рибієм М.Г. 13 серпня 2018 року в м. Рогатин Івано-Франківської області, повний текст якого складено 17 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 349/2124/17 04.10.18 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_5. про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її родич - ОСОБА_4, якому належало на праві особистої приватної власності домоволодіння та земельна ділянка площею 0,2059 га за адресою АДРЕСА_1. 27 січня 2014 року ОСОБА_4 оформив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що вказане домоволодіння та земельну ділянку заповідає їй, ОСОБА_3. З приводу оформлення спадщини вона звернулась у нотаріальну контору, однак отримала відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї підстави, що нотаріусу не надано документи, які б підтверджували, що спадкове майно є особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_4, а не спільною сумісною власністю його та ОСОБА_5. При оформленні права на спадщину стало відомо, що ОСОБА_5 06.05.2014 року подала заяву до державної нотаріальної контори про прийняття всієї спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, не зазначивши яке саме майно було спільною сумісною власністю на день смерті спадкодавця.

Просила визнати за нею право власності на все нерухоме майно ОСОБА_4, а саме будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,2059 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1. (а.с.2-4, том.1)

Рішенням Рогатинського районного суду від 13 серпня 2018 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 як спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4 право власності на частку розміром 7/16 житлового будинку № 38 та приналежних господарських будівель, що розташовані на АДРЕСА_1 а саме: житловий будинок (літ. А) загальною площею 281,0 кв. м, в т. ч. житловою площею 62,3 кв. м, вбиральню (літ. Б) площею 1,7 кв. м, шопу (літ. В) площею 7,3 кв. м, а також на частку розміром 7/8 земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2059 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір. (а.с.179-183)

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення частки житлового будинку за ОСОБА_3 представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права в цій частині, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Так, суд не взяв до уваги той факт, що спадкодавець, виготовляючи технічний паспорт на будинковолодіння в бюро технічної інвентаризації, надав дані про те, що будинок збудований у 1980 році. Про закінчення будівництва одноособово спадкодавцем у 1980 році свідчить також і довідка виконкому Черченської сільської ради №237 від 03.03.1994 року про те, що спадкодавець дійсно збудував будинок і йому потрібно видати технічні умови на виготовлення проектної документації.

Крім того, відповідачка не подала жодного доказу про її безпосередню участь у будівництві житлового будинку, як і про участь у будівництві після укладення шлюбу із спадкодавцем (тобто після 1992 року). Дана обставина не підтверджена також і показаннями допитаних судом свідків. Всі роботи по заміні сантехніки, фарбування підлоги, циклювання паркету, облаштування кухні (які не є конструктивними елементами будівництва житлового будинку) виконувались за кошти ОСОБА_4

Також ОСОБА_5 не ставила питання про визнання будівництва житлового будинку та господарських споруд спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи те, що спірне будинковолодіння збудоване спадкодавцем в 1980 році, оздоблювальні роботи закінчені до кінця 1991 року (до укладення шлюбу із ОСОБА_5), тому в силу статті 24 КпШС (в редакції 1963 року, чинній на момент виникнення правовідносин) відсутні підстави для визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя.

Просив рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на частку розміром 7/16 житлового будинку № 38 та господарських будівель, розташованих на АДРЕСА_1 змінити та викласти у цій частині рішення у наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_3, як спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4, право власності на частку розміром 7/8 житлового будинку № 38 та приналежних господарських будівель, що розташовані на АДРЕСА_1 а саме: житловий будинок (літ. А) загальною площею 281,0 кв. м, в т. ч. житловою площею 62,3 кв. м, вбиральню (літ. Б) площею 1,7 кв. м, шопу (літ. В) площею 7,3 кв. м.»

Рішення суду в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частку земельної ділянки розміром 7/8 за ОСОБА_3 не оскаржується.

ОСОБА_5 апеляційна скарга рішення суду не подавалася.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши представників сторін, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

В силу частин 1 та 4 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатковими поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування, або неправильне застосування норм матеріального права .

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу набуття права на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 12.03.2014 року (а.с.10, том.1).

Заповітом від 27.01.2014 року, посвідченим сільським головою с. Вербилівці, ОСОБА_4 все належне йому майно заповів ОСОБА_3. Заповіт зареєстрований в реєстрі за №3. (а.с.11, том1)

Згідно довідок Черченської сільської ради від 14.03.2014 року №40 та від 07.08.2014 року №284 останнє місце проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 Заповіт від ОСОБА_4 виконкомом Черченської сільської ради не посвідчувався. ОСОБА_4 до дня смерті проживав за цією адресою один. (а.с.67,том.1)

Встановлено, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочками ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (померла а.с.66 том1), про свідчить свідоцтво про народження, видане Львівським міським бюро ЗАГС, від 29.05.1967 року та копія запису акта про народження №7299 Львівського міського бюро ЗАГС від 22.10.1971 року. (а.с.61,99 том.1).

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_5 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_5) зареєстровано шлюб 17 червня 1992 року в м. Стейтен Айленд, Нью-Йорк,10301 (а.с.32, том.1), у шлюбі народилася дочка ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_6 (офіс реєстрації актів громадського стану. Відділ охорони здоров'я) від 29.06.1993 року. (а.с.33, том.1)

Архівним витягом з протоколу №21 засідання виконавчого комітету Рогатинської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області від 30.10.1978 року підтверджено надання дозволу ОСОБА_4 на будівництво індивідуального житлового будинку на зареєстрованій земельній ділянці на території Черченської селищної ради. (а.с.63, том.1)

16 листопада 1978 року виконавчим комітетом Рогатинської районної ради ОСОБА_4 видано дозвіл №81 на право виконання будівельних робіт одноповерхового індивідуального жилого будинку. Дата здійснення будівельних робіт зазначена 1980 роком. (а.с.17, том.1)

З відповіді Рогатинської дільниці Калуського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» №17 від 24.07.2018 року, встановлено, що газифікація житлового будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 проведена 26.05.1994 року згідно з виконавчо - технічної документації. (а.с.171, том.1)

ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 20 червня 2012 року на ім'я ОСОБА_4 видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до якого станом на 20.06.2012 року до складу домоволодіння входять: житловий будинок (літ. А) загальною площею 126,9 кв. м, вбиральня (літ. Б) загальною площею 1,7 кв. м, шопа (літ. В) загальною площею 7,3 кв. м, ворота № 1, огорожа № 2, криниця № 3, криниця № 4. Загальна площа приміщень 281 кв.м. (а.с.12-15, том.1)

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.07.2012 року, витягу про державну реєстрацію прав № 34792321 від 11.07.2012 на ім'я ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 2059 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (а.с.6-7, том.1)

На підтвердження факту того, що відповідач ОСОБА_5. з 1997 року є непрацездатною особою внаслідок інвалідності та претендує на обов'язкову частку у спадковому майні, незалежно від навності заповіту, стороною відповідача надано матеріали про встановлення непрацездатності та щомісячної допомоги у зв'язку із втратою непрацездатності від 09.03.2001 Адміністрації соціального забезпечення (м. Балтимор, штат Меріленд, США). (а.с.39-42, 52,57,том1)

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст.ст. 57, 60 СК України, 1268 ЦК України, 1296 ЦК України, 392 ЦК України встановивши, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, а земельна ділянка - особистою приватною власністю спадкодавця, відповідач як непрацездатна вдова, має право на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , тому дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 успадкувала частку розміром 7/16 житлового будинку (1/2 частка ОСОБА_4 зменшена на обов'язкову частку ОСОБА_5 розміром 1/16) та частку розміром 7/8 земельної ділянки (1/1 частка ОСОБА_4 зменшена на обов'язкову частку ОСОБА_5 розміром 1/8).

З таким висновком апеляційний суд не погоджується, оскільки він є передчасним, оскільки судом першої інстанції не встановлено коло спадкоємців, які прийняли спадщину, внаслідок чого вони не були залучені сторонами у справі, хоча рішення суду стосується їх права.

Спадкування - перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Позов про визнання права власності на спадкове майно належить пред'являти до учасників спірних матеріальних правовідносин - спадкоємців, які не були усунуті від спадкування та прийняли спадщину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

З матеріалів спадкової справи, наданих на вимогу апеляційного суду, встановлено, що

станом на 11.07.2012 року (момент здійснення реєстрації права власності), до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 входили: житловий будинок,загальною площею 281 кв.м., вбиральня, площею 1.7 кв.м., шопа 7.3 кв.м., ворота 7.8 кв.м., огорожа 27.2, криниця 3 м/п, криниця 3 м/п. Згідно архівних даних 11.07.2012 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на дане домоволодіння. Підстава для реєстрації права власності-свідоцтво про право власності, видане 11.07.2012 року Черченською сільською радою на підставі рішення виконкому від 29.03.2012 року. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 11.07.2012 року, реєстровий запис №362, книга №4. Переходів права власності на даний об'єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось, про що свідчить довідка Івано-Франківського ОБТІ від 09.10.2017 року №450 (а.с.92,том.2)

Згідно довідки територіально-відокремленого безбалансового відділення №10008/087 філії Івано-Франківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 05.10.2017 року на ім'я ОСОБА_4 відкрито рахунки в сумах 5095 грн.05 коп. з нарахованими відсотками та 8000 грн з нарахованими відсотками. (а.с.85, том.2)

Заповітом від 04.03.2014 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: транспортний засіб марки HYUNDAI Elantra, тип-легковий седан-В, випуску 2011 року, кузов (шасі): НОМЕР_3, державний номерний знак:НОМЕР_4, зареєстрований за ним ВРЕП при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області, заповів ОСОБА_15 (а.с.7, том.2)

ОСОБА_15 15 березня 2014 року до приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу звернувся із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 (а.с.4, том.2). В цей же день (15 березня 2014 року) приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. заведено спадкову справу №16/2014, про що свідчить витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі від 15.03.2014 року. (а.с.16, том.1, а.с.6,том.2)

ОСОБА_5 та ОСОБА_14 06 травня 2014 року подали до державної нотаріальної контори м. Рогатин заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.40, 45 том.2)

ОСОБА_3 звернулась 09 липня 2014 року до приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, у якій зазначила про прийняття нею спадщини за заповітом. (а.с.8, том.1,91,том.2)

Також 26 вересня 2014 року приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. зареєстровано заяву ОСОБА_11 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 Заява датована ОСОБА_19 04.09.2014 року. (а.с.50,том 2)

18 жовтня 2017 року ОСОБА_20 звернулась до приватного нотаріуса Рогатинського районного округу ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину. (а.с.91, том.2)

Постановою Рогатинського районного нотаріального округу Дзери М.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1090/02-31 від 18.10.2017 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з отриманням заяви про прийняття всієї спадщини по закону після смерті ОСОБА_4 від іншого спадкоємця - ОСОБА_5 (дружини спадкодавця). Оскільки в нотаріуса відсутні дані про те, що спадкове майно ОСОБА_4 є його особистою власністю, а тому не може бути видане свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на ціле домоволодіння. (а.с.18,том.1,97,том.2)

Інші спадкоємці із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не зверталися і рішення про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії щодо інших спадкоємців не приймалося, як наслідок, не з'ясовано, зокрема чи мають право інші спадкоємці на обов'язкову частку у спадщині, чи відсутні спори між спадкоємцями про право на спадщину за участі тих спадкоємців, які не є учасниками даної справи.

За правилами ч. 1, ч. 3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Процесуальним законодавством обов'язок визначати коло належних відповідачів покладено, перш за все, на позивача.

Проте залучення до справи співвідповідача чи заміну неналежного відповідача на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку нормами ЦПК України не передбачено. Отже суд апеляційної інстанції не може виправити такий недолік у справі, допущений в суді першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку про те, що у порушення вимог частини першої статті 189 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, і такі порушення процесуального права не можуть бути усунуті апеляційним судом, який не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК).

За таких обставин рішення суду першої інстанції суперечить змісту права на справедливий суд, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і підлягає скасуванню.

Пред'явлення позивачем позову до не до всіх осіб, яким повинні відповідати за позовом, за відсутності подальшого клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів, є самостійною підставою для відмови в позові.

Оскільки суд першої інстанції постановив рішення без додержання норм процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не може бути усунуте апеляційним судом, оскільки апеляційний суд не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, тому апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський