Справа № 405/4753/18
Провадження №2-о/405/49/18
У Х В А Л А

29 жовтня 2018 року Суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Кропивницькому ради про визнання особи недієздатною, -

В С Т А Н О В И Л А:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 в інтересах заявника ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою, в якій просила визнати ОСОБА_3, який помер 15 грудня 2011 року, на день реєстрації шлюбу 29 квітня 2011 року недієздатним посмертно.

За змістом положень ст.55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); та окремого провадження.

Відповідно до ч.7 ст.19, ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, яке призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Крім того, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоровя ( ч.1 ст.299 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні права та обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч.ч.1, 2 ст.39 ЦК України).

Заявник ОСОБА_1, звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження про визнання ОСОБА_3, який помер 15 грудня 2011 року, на день реєстрації шлюбу 29 квітня 2011 року недієздатним посмертно, зазначив, що звернення до суду з зазначеною заявою обумовлено спорами щодо прийняття спадщини та прийняття судами першої, другої та вищої інстанцій рішень про визнання заповіту недійсним з підстав того, що дядько ОСОБА_3 не усвідомлював своїх дій під час вчинення заповіту внаслідок хвороби, надало підстави для сумніву в його дієздатності і в період укладення шлюбу, так як в цей час хвороба прогресувала, що стверджується тим, що з дати укладення шлюбу до дня смерті пройшло менш ніж вісім місяців.

Як на обгрунтування заяви заявник зазначив, що в період тяжкого хронічного психічного захворювання у формі деменції (недоумства) його (заявника) дядько ОСОБА_3 29 квітня 2011 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 і менш ніж за вісім місяців помер і причиною смерті була його не виліковна хвороба, вказує на те, що реєстрація шлюбу відбулася під впливом тяжких наслідків хвороби, в не свідомому та безпорадному стані. Зазначені обставини підтверджуються як письмовими доказами висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 31 січня 2014 року №41, складеного експертами Кіровоградської обласної психіатричної лікарні, так і доказами, зафіксованими на електронних носіях - поясненнями свідків та фахівця в даній галузі медицини експерта, який зазначив, що хвороба, яку мав його (заявника) дядько є невиліковною і з часом вона може лише прогресувати.

Крім того, зазначив, що вирішення спорів щодо прийняття спадщини не можливе до повного та обєктивного вирішення справи в частині дієздатності особи ОСОБА_3, у звязку з чим є необхідним призначити по справі посмертну судову-психіатричну експертизу.

В свою чергу, судом відзначається, що відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною.

Частиною 1 ст.40 СК України визначено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки та чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Аналізуючи зазначені вище правові норми та Порядок визнання фізичної особи недієздатною, який встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України, судом відзначається, що цивільним процесуальним законом не передбачено визнання фізичної особи недієздатною після її смерті, поряд з цим, заінтересована особа не позбавлена права звернутися до суду з позовом про визнання правочину (шлюбу) недійсним на підставі того, що особа, яка померла, в момент укладення правочину (або в момент реєстрації шлюбу) не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, при цьому, одним з доказів (крім показань свідків), може бути посмертна судово-психіатрична експертиза, про проведення якої повинен заявляти клопотання позивач.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище, а також приймаючи до уваги, що заявник ОСОБА_1 в порядку окремого провадження як одного з різновидів цивільного судочинства, звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи ОСОБА_3, який помер 15 грудня 2011 року, на день реєстрації шлюбу 29 квітня 2011 року, - недієздатним посмертно, крім того, на момент подання заяви фізична особа ОСОБА_3 померла та правоздатність якої, відповідно до вимог ч.4 ст.25 ЦК України, було припинено, що, в свою чергу, виключає можливість відкриття окремого провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства в порядку окремого провадження з додержанням процесуальної форми, встановленої цивільно-процесуальним Кодексом України, за таких обставин вважаю, що у відкритті окремого провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною, - слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.5 ст.7 Закону).

Судом встановлено, що за подання заяви заявником ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 17 липня 2018 року, який підлягає поверненню заявнику на підставі п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.4, 19, п.1 ч.1 ст.186, ст.ст.293, 353 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті окремого провадження по цивільній справі №405/4753/18 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Кропивницькому ради про визнання ОСОБА_3, який помер 15 грудня 2011 року на день реєстрації шлюбу 29 квітня 2011 року, недієздатним посмертно.

Повернути заявнику ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., сплачений згідно з квитанцією №0.0..1 від 17 липня 2018 року на суму 352 грн. 40 коп., Отримувач: Управління Державної казначейської служби України у м.Кропивницькому, р/р Отримувача 1004, Код Отримувача: 38037409, МФО отримувача 899998, призначення: *;101; НОМЕР_1, судовий збір за позовом ОСОБА_1, Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_5