Справа № 161/8218/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/140/18 Категорія: 2 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частки будинковолодіння,

за апеляційною скаргою позивачки на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 25 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона успадкувала 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Зазначає, що відповідачка ОСОБА_6 як інший співвласник 1/4 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, своєю часткою нерухомого майна не користується за призначенням, внаслідок чого будинок поступово руйнується, а спільне володіння і користування нерухомим майном з відповідачкою є неможливим.

Ураховуючи наведене, позивачка ОСОБА_2 просила суд припинити право власності відповідачки ОСОБА_6 на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/4 частки вказаного житловому будинку з господарськими будівлями та виплатити відповідачці ОСОБА_6 18 377 грн, внесених на депозитний рахунок суду при поданні позовної заяви.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.09.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

Місцевим судом встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 15.02.2017 року, яке набрало законної сили 11.04.2017 року, за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за кожною по 1/4 частці житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.21). Право власності на вказані частки в цьому нерухомому майні зареєстровані за названими особами (а.с. 28-30). Інша 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями належить відповідачці по справі ОСОБА_6

Таким чином, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності в якому частка кожного із співвласників становить 1/4.

Судом також встановлено, що до складу будинковолодіння АДРЕСА_1 входить: житловий будинок (А-1) площею 54,8 кв. м, сарай (Б-1) площею 55 кв. м, гараж (В-1) площею 18,9 кв. м, погріб з шийкою (Г) площею 10,1 кв. м та колодязь (Д) (а.с.10, 32-33).

Зі звіту про оцінку 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами за згаданою адресою, який складений суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_1 та долучений позивачкою до матеріалів справи вбачається, що ринкова вартість 1/4 частки зазначеного нерухомого майна становить 18 377 грн (а.с.5-18).

Позивачкою на основі цього звіту попередньо було внесено вартість цієї частки на депозитний рахунок суду (а.с.2).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачка ОСОБА_6 своєю часткою житлового будинку з господарськими будівлями не користується за призначенням, внаслідок чого будинок поступово руйнується, а спільне володіння і користування нерухомим майном з нею є неможливим.

У відповідності до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку один із співвласників, позивач по справі ОСОБА_2, вимагає припинити право власності на належну відповідачці ОСОБА_6 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями з виплатою їй грошової компенсації.

Проте, позивачка ОСОБА_2 всупереч ст. 60 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року не довела та не надала доказів, що частка відповідачки є незначною і не може бути виділена їй в натурі, оскільки частка останньої є рівною із належною позивачці часткою, а також, що відповідачка має інше житло для проживання і таке припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім'ї.

Судом обґрунтовано не взято до уваги доданий позивачкою до позовної заяви звіт про оцінку 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, оскільки такий звіт не є висновком експертизи, який відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року може бути допустимим доказом у цій справі у питанні щодо реальної (ринкової) вартості належної відповідачці частки у зазначеному нерухомому майні.

Крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження обставин неможливості спільного володіння та користування майном сторонами по справі, перешкоджання відповідачкою у доступі позивачці до надвірних споруд, тощо.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що позивачкою не доведено наявність хоча би однієї із передбачених ст. 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову задоволення позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені позивачкою в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо: неналежності як доказу звіту про оцінку 1/4 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами; недоведеності незначного розміру належної відповідачці частки; відсутності доказів того, що припинення права останньої на цю частку не завдасть істотної шкоди її інтересам - є безпідставними, оскільки такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на наявних в справі матеріалах.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 25 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: