Провадження № 22-ц/772/583/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 рокуСправа № 127/26151/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/26151/17 за позовом ОСОБА_3 до Ліквідатора державної акціонерної компанії «Укрресурси» арбітражного керуючого Менчака Вячеслава Володимировича про зміну дати звільнення в наказі та про видачу трудової книжки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Романюк Л.Ф., дата складення повного тексту рішення невідома,-

В с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області із вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що ліквідатором ДАК «Укрресурси» 01.12.2015 року було видано наказ за №1 від 01.12.2015 року про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з посади та 26.12.2015 року йому була видана трудова книжка.

У зв'язку з порушенням трудового законодавства, а саме: ст. 47 КЗпП України, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02.02.2017 року, АК «Укрресурси» зобов'язано змінити дату звільнення позивача на іншу.

Ліквідатор ДАК «Укрресурси» тривалий час не виконував цього рішення суду тому позивач у лютому 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до ДАК «Укрресурси» про визначення нової дати звільнення і скасування наказу № 1 від 01.12.2015 року, як незаконного.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2017 року, у справі № 127/4135/17 у задоволенні цього позову було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12.10.2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2017 року скасоване, в задоволені позову відмовлено з інших підстав: з підстав пропущення строку на скасування наказу і відсутності заяви на поновлення строку.

13.09.2017 року Ліквідатором ДАК «Укрресурси» було направлено поштою на адресу ОСОБА_3, заповнену трудову книжку, яку позивач отримав 19.09.2017 року.

Ще позивач вказав, що апеляційний суд встановив, що права позивача в наказах від 01.12.2015 року та від 06.09.2017 року порушені і потребують поновлення; також суд роз'яснив, що не шляхом скасування наказів, а його зміною на нову дату, згідно з законодавства; крім того, дата звільнення, що записана в трудовій книжці не співпадає з датою звільнення, що в наказі; затримана видача трудової книжки, яка отримана від ліквідатора ДАК «Укрресурси» 19.09.2017 року.

Виходячи з викладеного та керуючись ст. 47 КЗпП України, позивач просив суд зобов'язати ліквідатора ДАК «Укрресурси» Менчака В.В. змінити в наказі № 06.09.17-ІБ від 06.09.2017 року дату його звільнення на нову дату, згідно законодавства та в цей же день видати, належно заповнену, трудову книжку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2018 року в задоволенні позову відмовлено через недоведеність позовних вимог щодо вини відповідача у видачі трудової книжки не у день видачі наказу про зміну дати звільнення позивача.

ОСОБА_3 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, як ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права. Просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2018 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким його позов задовольнити та зобов'язати Ліквідатора ДАК «Укрресурси» Менчака В.В. змінити в наказі №06.09.17 - ІБ від 06.09.17 дату звільнення на нову дату, згідно ст. 47 КЗпП України та в цей же день видати належно заповнену трудову книжку, або, при наявності письмової згоди, направити її поштою позивачу; винести окрему ухвалу в адресу Мінекономрозвитку України, якому підпорядковані Компанія Ліквідатор про тяганину і неналежне виконання рішення Замостянського районного суду Вінницької області від 01.03.2004, як невід'ємної частини рішення ЄСПЛ, що вже нанесло і продовжує наносити збитки бюджету держави у вигляді заявлених вимог по відшкодуванню за затримку видачі належного наказу, трудової книжки і повного розрахунку, згідно законодавства і рішень суду.

У своїй апеляційній скарзі скаржник викладає обставини, щодо дій попередніх арбітражних керуючих - Давидюка Т.П. та Титаренка М.О., та говорить про попередні накази і записи у його трудовій книжці, які не стосуються оскаржуваного наказу.

Вважає, що суд не дав правової оцінки факту наявності порушення його трудових прав наказами від 01.12.15 року та від 06.09.17 року, не застосував норму припису ч.4 ст. 82 ЦПК України; ще вважає хибним висновок суду про те, що позивач зловживає своїми процесуальними правами.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 від арбітражного керуючого Менчака В.В. надійшов відзив, в якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, вказуючи на її необґрунтованість.

У свою чергу, 02 квітня 2018 року від ОСОБА_3 надійшла заяву (пояснення), в якій він просить задовольнити апеляційну скаргу повністю, врахувавши додані копії матеріалів, а саме: постанову Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2017, лист ЄСПЛ від 10.01.2018 року, чотири рішення Великої палати ЄСПЛ та окрему ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2018.

Відповідно до п.3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та відзив на неї, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 10 ЦПК України говорить про те, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

На думку апеляційного суду у складі колегії суддів, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з наступного.

Відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року позов ОСОБА_3 до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середньомісячного заробітку задоволено частково, зобов'язано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу №25-а-к від 07.03.2002 року про звільнення ОСОБА_3, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 року та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_3 витрати пов'язані з розглядом трудового спору в сумі 900 грн. (а/с 60).

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.05.2005 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року роз'яснено та вказано, що ДАК «Укрресурси» саме повинне визначитися щодо дати видачі наказу про звільнення ОСОБА_3 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та КЗпП України, при цьому провести з ним повний розрахунок (а /с62).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі «ОСОБА_3 та інші проти України» Державу Україна зобов'язано, зокрема, виконати у тримісячний строк рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 01.03.2004 року (а.с.6-8).

Відповідно до наказу №1 від 01.12.2015 року ДАК «Укрресурси», на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження виданого ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 22.10.2015 року, зазначено:

«Змінити дату звільнення ОСОБА_3 з 08.05.2012 року на 01.12.2015 року на підставі рішення Замостяського районного суд м. Вінниці від 25.01.2001 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку, яку він вислав цінним листом з описом вкладення. Трудову книжку вручити особисто ОСОБА_3 26.12.2015 року (а.с.7-11).

Відповідно до норми ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган, зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

У п.п.4.1 пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників говориться, що днем звільнення, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п.2.10 цієї Інструкції.

Ще суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.02.2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено, зобов'язано ДАК «Укрресурси» видати наказ про звільнення ОСОБА_3 з 26.12.2015 року про що внести відповідний запис в трудову книжку.

На підставі вказаного рішення, був виданий наказ №06/09/17-ІБ від 06.09.2017 року про звільнення ОСОБА_3 та зміну дати звільнення у трудовій книжці з 01 грудня 2015 року на 26 грудня 2015 року.

Зі змісту зазначеного наказу вбачається, що виконати рішення суду від 11.01.2017 року до 06.09.2017 року не було можливим оскільки оригінал трудової книжки знаходився у громадянина ОСОБА_3 ще з 26.12.2015 року(а/с6); про це стверджує і апелянт у своїй апеляційній скарзі на а/с93.

Ці обставини підтверджуються рекомендованим повідомленням за № 246, яким ОСОБА_3 надіслав на адресу арбітражного керуючого Менчака В.В. оригінал трудової книжки лише 31.08.2017 року (а.с.47-48). Отримана ж трудова книжка відповідачем була 06.09.2017 року, чого позивач не спростував будь-яким належним та допустимим доказом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження апелянта, щодо обставин, що ліквідатор навмисно затягував час та не отримував від ОСОБА_3 трудову книжку, нічим не підтверджуються.

Того ж 06.09.2017 року відповідачем був виданий оскаржуваний Наказ №06/09/17-1Б від 06.09.2017 року на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року та зроблено відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_3 ( а/с 5, 6).Як видно з апеляційної скарги ОСОБА_3 на звороті аркушу справи 93, він заперечував проти того, щоб арбітражний керуючий пересилав поштою трудову книжку. Отже, трудова книжка не була видана та відправлена позивачу у день видачі наказу - 06.09.2017 року не з вини відповідача, а з волі позивача, що не тягне за собою зміни дати звільнення відповідно до п.п.4.1 пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Щоб не затягувати видачі трудової книжки, її 13.09.2017 року ОСОБА_3 було відправлено кур'єрською доставкою (а/с 12-13).

Доводи скаржника, що ліквідатор заперечував, щоб ОСОБА_3 приїжджав до м. Києва за Наказам і трудовою книжкою, є голослівними, як і твердження, що трудову книжку ОСОБА_3 отримав 19.09.2017 року.

Вказані обставини також спростовують доводи позивача-апелянта, щодо того, що дата видачі наказу №06/09/17-1Б від 06.09.2017 року на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року не співпадає з днем видачі ОСОБА_3 трудової книжки.

Щодо тверджень скаржника, що суд не дав правової оцінки факту наявності порушення його трудових прав наказами від 01.12.15 року та від 06.09.2017 року і не застосував норму ч.4 ст.82 ЦПК України, не відповідає наявним доказам та вимогам діючого законодавства.

Як уже зазначалося, позивач у заявленому позові просив суд зобов'язати ліквідатора ДАК «Укрресурси» Менчака В.В. змінити в наказі № 06.09.17-ІБ від 06.09.2017 року дату його звільнення на нову дату, згідно законодавства та в цей же день видати йому, належно заповнену, трудову книжку.

Наказ №1 від 01.12.15 року ним згадувався лише в описовій та мотивувальній частині позову і ніяких вимог щодо нього позивач не заявляв, тому суд не мав права, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, вирішувати інші вимоги, крім тих, які вказані у позові.

У рішенні ж апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року, на яке посилається скаржник, лише звернута увага на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02.02.2017 року, позов ОСОБА_3 було задоволено та зобов'язано АК «Укрресурси» видати наказ про його звільнення з 26 грудня 2015 року і що на підставі цього судового рішення був виданий наказ № 06.09.17-ІБ від 06.09.2017 року та була змінена дата звільнення.( а/с10).

Що ж до висновку суду, що з матеріалів справи вбачається зловживання ОСОБА_3 своїми процесуальними правами, то він грунтується на наявних судових рішеннях та нових позовах ОСОБА_3

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, в силу ст. 375 ЦПК України.

Щодо наданої ОСОБА_3 заяви (пояснення), то вона теж не спростовує рішення суду, є голослівними роздумами заявника. Додані до заяви копії Постанови апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2017 року у справі №127/22110/17; окрема ухвала Замостянського районного суду м. Вінниця від 26 червня 2006 року у справі №2-698-2006 р.; рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 10.10.2007 року у справі №2-2543/07 та відповіді Великої Палати Європейського Суду стосуються інших справ і даного судового рішення не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук