АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1249/2018 Головуючий у 1-й інстанції - Чех Н.А.
755/9420/16-ц Доповідач Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого-судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів за користуванням кредитом та пені і зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», -

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року позивач за основним позовом звернувся до суду посилаючись на те, що 19.03.2007 року між Банком та відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 86 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.03.2028 року, та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно зумовамиКредитного договору відбувається з 01 по 19 число (включно) кожного місяця. 04.09.2009 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої викладено п. 1.4 Кредитного договору в новій редакції. 16.10.2009 року між ними укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту. 06.10.2010 року укладена Додаткова угода № 3 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 838,00 доларів США, зі строком сплати 06-го числа кожного місяця. Крім того, вони домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме № 1. 15.10. 2014 року укладено Додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на стандартну. Позичальник зобов'язався сплачувати проценти у строк з 01 по 06 число кожного місяця. Змінено графік погашення та розмір процентної ставки по кредиту. Домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а сааме:№ 1 та № 2. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 4900.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору не сплачуючи платежі для погашення кредиту, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання,12.03.2016 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 03.06.2016 року, вимога банку залишена без задоволення. Таким чином, станом на 03.06.2016 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 71 846,62 доларів США, з яких: 66 256,05 доларів США - кредитна заборгованість; 5 590,57 доларів США - заборгованість по процентам; пеня - 43 420,00 грн. (22 327,38 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 21 092,62 грн. - пеня за прострочення сплати процентів).

Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду посилаючись на те, що 19.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та нею укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким вона начебто отримала грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 86 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 434 300,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 12 % річних за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 кредитного договору. Дата остаточного повернення 19.03.2028 року. Кредит надавався шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 4900, МФО 351005 у банку, для подальшого використання за цільовим призначенням (п. 1.5 договору). Платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору повертаються на рахунок № 366 в АКІБ «УкрСиббанк», код Банка (МФО) 351005, та здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід'ємною частиною. Тобто станом на сьогоднішній день термін повернення кредиту не настав. Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом виходячи з 30 днів у місяці та 360 - у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів, що підлягають оплаті, на день здійснення остаточного повернення Кредиту (п.п. 1.3.3. Договору). Як вбачається із графіку платежів, погашення кредиту - додаток № 1 до кредитного договору № 0 від 19.03.2007 року, розмір щомісячного погашення основної суми кредиту не зазначений. Договір письмово укладений про видачу їй кредиту в іноземній валюті - доларах США, тоді як фактично кредит був виданий у гривнях, а тому повинен погашатися у гривнях. При цьому, на позичальника покладаються всі ризики курсової різниці, витрати по сплаті за конвертацію. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, на виконання вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту на інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. У п. 2.4. зазначених Правил вказано, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Також, банк не розписав сукупну вартість кредиту в національній валюті при зміні курсу, не вказав сукупну вартість по кожному платіжному періоду, що спричиняє порушення балансу рівності прав сторін кредитного договору від 19.03.2007 року, а тому в силу п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказана умова є несправедливою, всупереч принципу добросовісності, так як його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Графік платежів, Додаток № 1, який складений у доларах США, але розмір щомісячного платежу та дані про еквівалент у гривнях в ньому відсутні. Також, не розписана докладно сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. У зв'язку з чим вона була позбавлена можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання, що призвело до порушення її прав, як споживача фінансових послуг, введення в оману, та зайвих витрат. Зі змісту кредитного договору вбачається, що жодною умовою не встановлено строків сплати платежів по основній сумі кредиту. Суми платежів за розрахунковий період не визначені в графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток № 1) та суми залишку максимальної заборгованості за кредитом, визначені в графіку погашення кредиту (додаток № 1) відмінні за кожний аналогічний період, що ставить під сумнів як період виникнення простроченої заборгованості, так і наявність простроченої заборгованості взагалі. Тому, вона позбавлена інформації про те, яку частину коштів з місячного платежу банк зараховує на відсотки, а яку на тіло кредиту, не може правильно визначити суму заборгованості по кредиту та відсоткам.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року первісний позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 71 846,62 доларів США, пеню у розмірі 43 420 грн. та судовий збір 27 648,97 грн..

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні ПАТ «УкрСиббанк» та задоволення її зустрічного позову. Посилається на порушення судом ЗУ «Про захист прав споживачів» та на мотиви, викладені в зустрічному позові.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2007 року між сторонами був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав відповідачу споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 86 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19.03.2028 року, та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором. Погашення нарахованих процентів згідно зумовамиКредитного договору відбувається з 01 по 19 число (включно) кожного місяця.

Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору, який є його невід»ємною частиною та Графіком погашення кредиту , погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Підписання даного Договору Позичальником свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «про захист прав споживачів» ( п.9.13. Договору).

04.09.2009 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої викладено п. 1.4 Кредитного договору в новій редакції.

16.10.2009 року між ними укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту.

06.10.2010 року укладена Додаткова угода № 3 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 838,00 доларів США, зі строком сплати 06-го числа кожного місяця. Для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку, а саме № 1.

15.10.2014 року укладено Додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на стандартну. Позичальник зобов'язався сплачувати проценти у строк з 01 по 06 число кожного місяця. Змінено графік погашення та розмір процентної ставки по кредиту. Домовились, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладанні № 0, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а сааме:№ 1 та № 2.

При цьому встановлено новий Графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною основного договору, та яким встановлено чітко визначену суму, яку позичальник повинна сплачувати, починаючи з 15.10.2014 року і до 20.03.2028 року.

ПАТ «УкрСиббанк» виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 4900.

Відповідач порушилаумови договору не сплачуючи платежі для погашення кредиту, в зв»язку з чим 12.03.2016 року їйбуло направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості.

Станом на 03.06.2016 року, вимога банку залишена без задоволення, а сума заборгованості відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 71 846,62 доларів США, з яких: 66 256,05 доларів США - кредитна заборгованість; 5 590,57 доларів США - заборгованість по процентам; пеня - 43 420,00 грн. (22 327,38 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 21 092,62 грн. - пеня за прострочення сплати процентів).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України у редакції 2004 року , законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, підстави до визнання якого недійсним відсутні, встановивши при цьому те, що позичальник порушив умови кредитного договору, щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за цим договором.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, Апеляційний суд міста Києва , який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у складі колегії суддів вважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб»єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суминадання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернения кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбалансдоговірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається з оспорюваного кредитного договору, то при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови, як то : предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов'язки сторін, їх відповідальність, порядок погашення кредиту та відсотків, що є визначенням сукупної вартості кредиту.

Зазначаючи про те, що умови кредитного договору, укладеного нею з банком містять несправедливі умови , будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов її воля формувалась не вільно або не відповідала її волевиявленню, ОСОБА_1 не надала та на наявність таких не вказала.

Крім того, ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому, хоча і неналежним чином , але виконувала його умови, а також зверталась до позивача щодо зміни графіку погашення кредиту( додаткова угода № 2),зміни схеми погашення кредиту (додаткова угода № 3), зміни умов кредитного договору при реструктуризації (додаткова угода № 4).

В умовах кредитного договору, який підписаний ОСОБА_1 міститься повна інформація щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з огляду на належне дотримання строків його погашення позичальником, а також і його передбачувана вартість у разі порушення строків погашення.

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочину.

Крім того, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ч. 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Зазначаючи про те, що діяльність Банку ввела її в оману, ОСОБА_1 будь-яких доказів того , що надана позивачем інформація щодо умов кредитування була нечіткою, незрозумілою або мала двозначний спосіб, що істотно вплинуло чи могло вплинути на свободу її вибору або її поведінку як споживача, не надала , а навпаки власноручним підписом засвідчила ту обставину, що про умови кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вона повідомлена ( а.с.10 том 1).

Підвищення курсу іноземної валюти та в зв'язку з цим зміни фінансового становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ОСОБА_1 як позичальник при належній завбачливості могла, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті, в зв'язку з чим її посилання на те , що банк не попередив її про те, що вона нестиме валютні ризики під час виконання кредитного договору на увагу не заслуговують.

За весь цей час будь-яких претензій до відповідача щодо умов оспорюваного правочину не пред'являла, що свідчить про те, що уклавши кредитний договір , ОСОБА_1 на протязі дев'яти років вважала його дійсним, справедливим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 як на підставу до задоволення її позову відсутність у позивача індивідуальної ліцензії, виданої НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним договором.

Так, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету про валютне регулювання, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, якому на здійснення таких операцій Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями .

На момент укладення спірного договору АКІБ «УкрСиббанк» мав відповідну ліцензію та письмовий дозвіл, які надав суду першої інстанції ( а.с. 64-67 том 1).

Тобто, в даній справі надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребували наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що укладаючи вищезазначений правочин, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цього правочину відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати цей правочин недійсним, за вказаними вимогами ОСОБА_1, відсутні.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Судді: