Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 524/6380/15-ц

провадження № 61-27846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Автозаводський відділ державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2017 року у складі судді: Рибалки Ю. В., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Дорош А.І., Гальонкіна С. А.,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 524/6380/15-ц від 20 листопада 2015 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 35 476,14 грн, слід закрити.

05 лютого 2016 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області відкрито виконавче провадження. На звернення ОСОБА_4 до начальника Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області із заявою про закриття виконавчого провадження згідно чинного законодавства відповіді так і не отримала. Вважала дії Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області неправомірними, а виконавче провадження таким, що підлягає закриттю у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

ОСОБА_4 просила зобов'язати закрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №524/6380/15-ц від 20 листопада 2015 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 35 476,14 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. При відмові в задоволенні скарги суди вважали, що така підстава закінчення виконавчого провадження не підлягає застосуванню до стягнення на підставі виконавчого листа № 524/6380/15-ц від 20 листопада 2015 року. Оскільки закінчення строку стягнення має бути визначено законом (наприклад, стягнення аліментів проводиться згідно закону до повноліття дитини).

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року, в якій просила оскаржені рішення ухвали та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалася на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: сплив шестимісячного строку для вчинення виконавчих дій у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, є підставою для закінчення виконавчого провадження; до участі у справі має залучатися інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси, проте суди не залучили до розгляду скарги стягувача - ПАТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 липня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У серпні 2017 року Автозаводський відділ державної виконавчої служби м. Кременчука надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив у задоволенні касаційної скарги відмовити та оскаржені ухвали залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що на примусовому виконанні у Автозаводському відділі державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області перебуває виконавче провадження № 52104105 з примусового виконання виконавчого листа № 524/6380/15-ц від 20 листопада 2015 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 35 476,14 грн.

05 лютого 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження за вихідним № 9115.

На адресу відділу 16 серпня 2016 року надійшла заява стягувача про звернення стягнення на заробітну плату боржника, згідно якої встановлено, що боржник перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Аптека низьких цін Кремінь», бухгалтерія якої знаходиться на території Крюкiвського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області.

17 серпня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і оригінал виконавчого листа разом з постановою направлено для подальшого виконання до Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області, про що свідчить відмітка у виконавчому листі.

05 вересня 2016 року державним виконавцем Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження.

04 листопада 2016 року державним виконавцем Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області у зв'язку з тим, що 01 вересня 2016 року ОСОБА_4 звiльнена з ТОВ «Аптека низьких цін Кремінь». 23 листопада 2016 року винесено постанову про прийняття до виконання вказаного виконавчого провадження.

24 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із закінчення строку передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

У пункті 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Тлумачення пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що виконавче провадження закінчується за умови, коли:

(а) строк визначений законом для певного виду стягнення;

(б) відсутня заборгованість із стягнення відповідних платежів.

За таких обставин, встановивши, що відсутні умови для закінчення виконавчого провадження, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні скарги.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що суди не залучили стягувача (ПАТ «Альфа-Банк») при розгляді скарги, оскільки не залучення ПАТ «Альфа-Банк» не вплинуло на правильність оскаржених ухвал.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Хоча суди й не застосували пункт 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, що підлягав застосуванню, про те це не вплинуло на прийняття правильних по суті та законних рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель