Єдиний унікальний номер 237/3549/16-ц Номер провадження 22-ц/775/481/2018
Номер провадження 22-ц/775/481/2018
Доповідач Жданова В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Груіцької Л.О., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у цивільній справі № 237/3549/16-ц (суддя Ліпчанський С.М.) за поданням Мар'їнського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області про заборону виїзду за кордон,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Мар'їнський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області звернувся до суду першої інстанції, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України - керівника боржника юридичної особи СТ «Троянда» - ОСОБА_1, за кордон. Своє подання заявник обґрунтував тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавчий документ № 905/3639/13, виданий 25 червня 2013 року Господарським судом Донецької області про стягнення з садівничого товариства «Троянда» на користь КП «Старомихайлівка» заборгованості в сумі 15907,68 грн., судового збору у розмірі 1720,50 грн. Зазначив, що боржником жодних дій, спрямованих на виконання вимог виконавчого документу не вчинено, а в ході проведення виконавчих дій стало відомо, що керівник боржника юридичної особи можливо перетинає митний кордон України.

Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року задоволено подання відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області про заборону виїзду за кордон. Тимчасово обмежено права ОСОБА_1 у виїзді за межі України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на нормах законодавства України, не відповідають дійсності, а також обмежують його конституційні права.

У судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 не з'явився, просить розглянути апеляційну скаргу без його участі. ( а.с.55)

Представник заявника ВДВС Мар»єнського РУЮ в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с53) та телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за №251 від 27.02.2018 р. ( а.с.51), будь-яких заяв апеляційному суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно із пунктом 4 частини першої ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як проголошено в частині 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не виконано зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

В п. 5 ч. 1 ст. 6 «Про порядок виїзду з України та в'їзд в України громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання цих зобов'язань.

Відповідно до ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В розумінні п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов'язків за рішенням суду, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Мар'їнського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий документ № 905/3639/13 від 25 червня 2013 року, виданий Господарським судом Донецької області, про стягнення з Садівничого товариства «Троянда» на користь КП «Старомихайлівка» заборгованість в сумі 15907, 68 грн., судовий збір у розмірі 1720,50 грн..

03 липня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам.

У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду, боржник рішення не виконав, борг не сплатив.

Відповідно ч.1. ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження крім постанов про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріали справи не містять даних про направлення рекомендованим листом з повідомленням та вручення боржнику постанови про відкриття провадження.

Приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду від 01.02.2013 року ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявність у боржника невиконаних зобов'язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку того, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, висновки суду не спростовуються матеріалами справи, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обмеження права виїзду особи за межі України, якщо ухилення від виконання зобов'язання не знайшло підтверджень.

Апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження права ОСОБА_1 у виїзді за межі України немає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 та відмовою у задоволенні подання, з Мар'їнського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області слід стягнути на користь ОСОБА_1 352 грн. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України скасувати.

У задоволенні подання Мар'їнського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника юридичної особи - ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Мар'їнського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 352 грн., понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: