Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Філіпповій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») про визнання недійсним правочину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 09.07.2010 р. до договору про надання споживчого кредиту від 22.12.2006 р. № 0, укладеного між позивачем та відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що дана додаткова угода суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до п.1.3 даної угоди розмір ануїтетного платежу визначений не у гривнях, а в іноземній валюті та становить 2 707,0 шв.франков.

Позивач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що підтримує позов.

Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до норм законодавства, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсудності, а також заперечення та відзив на позову заяву, в яких просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що банком правомірно було встановлено платіж для позивача у іноземній валюті, оскільки Банк у встановленому законом порядку мав право на проведення таких операцій.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 22.12.2006 р. між позивачем ОСОБА_1, як позичальником, та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є відповідач ПАТ «Укрсиббанк», укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 терміном з 22.12.2006 р. по 20.12.2013 р. Відповідно до п.1.1 даного Договору Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 212 590, 0 швейцарських франків.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2010 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до п.1.3 якої розмір ануїтетного платежу (платежу на погашення кредиту) становить 2 707,0 швейцарських франків.

Обґрунтовуючи позов про визнання недійсним зазначеного правочину, позивач зазначає, що підставами для визнання його недійсним є встановлення платежу в іноземній валюті, що на думку позивача не відповідає законодавству.

З такими твердженнями позивача суд не погоджується та приймає до уваги заперечення сторони відповідача, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.ч.1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, що може бути спростована лише нормою закону чи встановлена судом.

Відповідно до положень ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на час виникнення спірних правовідносин встановлені Декретом КМУ від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Правилами НБУ від 30.05.2007 р. № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління НБУ від 29.12.2000 р. № 520.

Статтею 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету.

Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Наявність у відповідача відповідних документів на час укладання оспорюваного позивачем правочину підтверджені наданими стороною відповідача документами, копії яких містять в матеріалах справи, а саме: банківська ліцензія № 75 від 24.12.2001 р., видана НБУ, та дозвіл № 75-2 від 19.11.2002 р. з додатком, виданий НБУ, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

За таких обставин та в силу вимог вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем Додаткова угода від 09.07.2010 р. вимоги відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Пробанки та банківську діяльність», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», і підстав для визнання її недійсним немає.

Вирішуючи питання про строк позовної давності щодо оспорюваного правочину, суд вважає за необхідним зазначити про таке.

Позивач просить визнати недійсним договір, який укладений 09.07.2010 р., звернувшись до суду лише в жовтні 2017 р.

Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» у встановленому законом порядку не заявив про застосування строку позовної давності.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відповідність нормам чинного законодавства укладеної між сторонами у справі 09.07.2010 р. Додаткової угоди до Договору про надання споживчого кредиту від 22.12.2006 р. , враховуючи відсутність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не заснованими на законі.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України (2017 р.) не підлягає стягненню і сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Враховуючи вищевикладене, ст.ст.6, 192, 203, 215, 627, 638 ЦК України, керуючись п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 12, 13, 76-80, 81, 258-259, 263, 264, 265, 267, 268, 272, 273, 354, 355ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в повному обсязі позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Андріївська, 2/12, ) про визнання недійсною Додаткової угоди № 2 від 09.07.2010 р., укладеної між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, до Договору про надання споживчого кредиту від 22.12.2006 р. № 0.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного рішення суду не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова