Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Світлик О.М., при секретарі судового засідання Гайданці Г.В., розглянувши у залі суду в м. Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 15.02.2016 року між ОСОБА_2 «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб і відповідальності перед третіми особами № УК/0001311/0702/16. Предметом договору страхування є, зокрема, майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані з володінням, користуванням і розпорядженням майном квартирою, включно з оздобленням, обладнанням та невідємними інженерними комунікаціями, що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

Зазначає, що 23.09.2016 року із застрахованим майном страхувальника квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, трапилася страхова подія затоплення водою. Комісією ОСББ будинку № 20 у складі голови ОСББ ОСОБА_4, у присутності власника квартири № 9 ОСОБА_5, власника квартири № 15 ОСОБА_6 було проведено обстеження затопленої квартири № 10 та виявлено сліди залиття. За результатами обстеження встановлено, що причиною залиття квартири № 10 став витік води з розташованої вище квартири № 20, що знаходиться у власності відповідача. Причиною витоку води стало халатне та недбале користування системою холодного водопостачання мешканцями квартири № 20. Факт здійснення обстеження затопленої квартири та встановлення причин залиття підтверджується актом про залиття б/н, складеним комісією ОСББ будинку № 20 від 27.09.2016 року.

Вказує, що в результаті затоплення було пошкоджено світильники та проводку у вбиральні та санвузлі квартири № 10, тим самим завдано матеріальної шкоди її власнику. Розмір заподіяних матеріальних збитків становить 2720,00 грн., що підтверджується розрахунком.

Також представник позивача зазначає, що за наслідками страхового випадку, що трапився 23.09.2016 року, на виконання умов договору страхування, на підставі заяви про настання страхового випадку ОСОБА_2 «Страхова компанія «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 2720,00 грн., що підтверджується страховим актом № НОМЕР_1. Розрахунок страхового відшкодування здійснювався за таким принципом: страхова сума за договором 40000,00 грн., вартість матеріального збитку 250,00 грн., франшиза 0 грн., відповідно сума до виплати 250,00 грн.

Зауважує, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що передбачено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

З посиланням на норми ч. 1 ст. 1191, 1192 ЦК України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України та постанову Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» представник позивача вказує, що для відшкодування матеріальної шкоди необхідна наявність таких елементів складу правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. При цьому, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Вважає, що протиправність поведінки відповідача полягає у халатному користуванні сантехнічними засобами та неналежному догляді за власним майном, що є порушенням приписів ч. ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України, у яких зазначено, що власність зобовязує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Крім того, представник позивача зазначає, що шкода, завдана страхувальнику, як власнику квартири, в результаті страхової події від 15.02.2016 року, полягає у пошкодженні рідиною (водою) майна, як наслідок, понесенні витрати на його відновлення. Розмір матеріальної шкоди, завданої Страхувальнику, становить 2720,00 грн. Причинно-наслідковий звязок між неправомірною поведінкою відповідача та завданою матеріальною шкодою страхувальнику прослідковується у наступному, а саме, недотримання відповідачем обовязків власника майна, передбачених ст. 319 ЦК України, щодо належного догляду та утримання майна, а також забезпечення умов для своєчасного проведення поточного ремонту відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм і правил, що проявилося у несвоєчасному виявленні та усуненні пошкодження сантехнічного обладнання, призвело до витікання рідини (води). В результаті було пошкоджено майно у квартирі № 20, тим самим завдано матеріальної шкоди її власнику в розмірі 2720,00 грн.

За твердженням представника позивача 18.01.2017 року відповідачу було направлено лист-претензію № 91/ПР про відшкодування суми сплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, однак відповідач законні вимоги позивача не визнав. Оскільки в добровільному порядку сума сплаченого страхового відшкодування не відшкодовується, позивач вважає за необхідне звернутися за захистом порушеного права до суду.

На підставі викладеного представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 «Страхова компанія «Провідна» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 2720,00 грн., а також витрати, повязані із сплатою судового збору.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи.

Згідно із поштовим повідомленням, яке міститься у матеріалах справи (ідентифікатор поштового відправлення 918), та відстеження поштового відправлення за допомогою веб-сайту «Укрпошта», відправлення вручено за довіреністю 01.03.2018 року, при цьому ухвала суду та позовна заява з додатками відповідачем не отримані, про що свідчить повернутий поштовий конверт за закінченням терміну зберігання.

Відповідачем відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України відзив протягом строку, встановленого судом, не подано.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України не надійшло.

За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи,

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2016 року між ОСОБА_2 «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб і відповідальності перед третіми особами № УК/0001311/0702/16, згідно з яким предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані з володінням, користуванням і розпорядженням майном квартирою, що знаходиться за адресою: вул. Осипенка, 20/10, м. Ужгород, Закарпатська область (пункти 1.1 та 5.1 договору).

Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 12.09.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав від 06.10.2011 року ОСОБА_3 є власником в цілому квартири, що знаходиться за адресою: вул. Осипенка, 20/10, м. Ужгород, Закарпатська область.

З акту про залиття (аварію), що трапилось на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання від 27.09.2016 року, який складений комісією у складі голови ОСББ № 20 по вул. Осипенко в м. Ужгороді ОСОБА_4, членів комісії ОСОБА_5 (квартира № 9) та ОСОБА_6 (квартира № 15), вбачається, що цей акт складено про те, що 23.09.2016 року в будинку № 20 по вул. Осипенко у квартирі № 10 трапилося залиття на системі центрального опалення. Комісія провела обстеження квартири № 10 та виявила наступне: сліди замокання пластикової стелі душової кімнати та вбиральні, залиті водою стельові світлини в душовій кімнаті та вбиральні, які на даний момент не працюють. У акті також зазначено, що причиною залиття, що трапилося, є невірне користування системою холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_2, яка знаходиться на четвертому поверсі.

Матеріалами справи встановлено, що у результаті залиття квартири АДРЕСА_3 було пошкоджено настельні світильники, проводку у вбиральні та санвузлі квартири, про що зазначено в акті огляду від 27.09.2016 року, складеному представником страховика на підставі заяви страхувальника.

За наслідками страхового випадку за вказаною адресою, що стався 23.09.2016 року, на виконання умов договору страхування № УК/0001311/0702/16 від 15.02.2016 року та на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку № НОМЕР_1 від 27.09.2016 року, позивачем ОСОБА_2 «Страхова компанія «Провідна» було здійснило виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 2720,00 грн., що слідує з страхового акту № НОМЕР_1 від 22.11.2016 року, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту від 17.11.2016 року, платіжного доручення № 005146 від 23.11.2016 року та відомості виплати страхових виплат № ВПТ-005601 від 22.11.2016 року.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В силу вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, у контексті приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України, підставою для відповідальності особи (відповідача) перед страховиком за шкоду, завдану майну третьої особи (страхувальника), є сукупність таких обставин та юридичних фактів: виплата страховиком страхового відшкодування за договором майнового страхування страхувальнику; неправомірність поведінки відповідача (протиправна дія, бездіяльність); наявність шкоди; причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою; вина (умисел, необережність) відповідача (особи, яка завдавала шкоду).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів, що подія 23.09.2016 року сталася внаслідок дій (бездіяльності), умислу (необережності) відповідача або членів його сімї, які станом на 23.09.2016 року проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач суду не надав.

Додані позивачем до позовної заяви документи, а саме, акти від 27.09.2016 року та заява страхувальника не є достатніми та належними доказами на підтвердження того факту, що саме відповідач ОСОБА_1 є винною у затопленні квартири страхувальника.

При цьому, постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, у звязку із порушенням 23.09.2016 року правил користування житлом, через що сталося затоплення квартири АДРЕСА_4, а також доказів, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5, суду не надано.

Інших належних та допустимих доказів, що подія 23.09.2016 року сталася внаслідок дій (бездіяльності), умислу (необережності) відповідача ОСОБА_1, позивачем суду не надано.

Відтак, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено протиправність дії (бездіяльності) відповідача та причинний звязок між завданою майну ОСОБА_3 шкодою і дією (бездіяльністю) відповідача ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В силу вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у межах заявлених позивачем позовних вимог, за відсутністю доказів вини відповідача ОСОБА_1 у завданні майнової шкоди, передбачені законом підстави для стягнення з останньої суми сплаченого страхового відшкодування відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 89, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 979, 993, 1166, 1191 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Повний текст рішення складено 12 березня 2018 року.

Головуюча О.М. Світлик