Справа № 438/115/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/629/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Яремко Е.Р.

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу № 438/115/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року ухваленого судом у складі судді Слиша А.Т. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2016 року він направив слідчому судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області скаргу на відмову Дрогобицького відділу поліції надати безпеку йому і його сину. Станом на 29 грудня 2016 року жодних повідомлень із суду він не отримав. Після неодноразових звернень він дізнався, що його скарга залишена без розгляду, але ухвала суду йому не направлена, чим його позбавлено права на її апеляційне оскарження. Дії керівництва суду по відмові надати йому копію ухвали не тільки позбавили його права на справедливий суд, але і завдали йому моральної шкоди. Він вимушений повторно звертатись до суду, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребує від нього додаткових зусиль для організації його життя. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2017 року визнано дії слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з розгляду його скарги від 12 грудня 2016 року незаконними. Дії слідчого судді та адміністрації суду свідчать про намагання позбавити його права на справедливий суд. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 на підставі положень статей 55, 56 Конституції України просив суд: зобов'язати адміністрацію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надати йому копію ухвали про відмову у відкритті провадження за його скаргою від 12 грудня 2016року; стягнути з Державного бюджету України на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ухвалою суду від 27 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 у частині виконання адміністративного обов'язку залишено без розгляду.

Заочним рішенням Бориславського міського суду Львівської області ухваленого судом у складі судді Слиша А. Т. від 12 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Заочне рішення оскаржив позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним. Стверджує, що внаслідок неправомірних дій Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області йому завдано моральної шкоди. Завдання моральної шкоди обґрунтовує тим, що він змушений був звертатись з скаргою до апеляційного суду і з позовом до суду першої інстанції, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, які потребували додаткових зусиль для організації життя, хід його життя був повністю порушений. Зазначає, що звертався до суду як до останньої надії на захист своїх прав, а замість того, суд став на захист злочинців, забезпечив їм подальшу злочинну діяльність, що вселило йому відчуття повної беззахисності, забрало віру в законність і справедливість Нанесена моральна шкода має прямий зв'язок з неправомірними діяннями Дрогобицького міськрайорнного суду, які він змушений був оскаржувати і саме вони були предметом розгляду Бориславського міського суду, який тривав майже пів року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач звернувся із позовом до Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що внаслідок не надіслання та відмову Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області надати йому копію ухвали про залишення без розгляду скарги про відмову Дрогобицького відділу поліції надати безпеку, він зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв»язки, його хід звичайного життя повністю порушений, адже він був змушений звертатися до суду повторно.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності органу державної влади (службової особи), докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, тобто не довів своїх позовних вимог.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

У зазначених нормах встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди - правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправність заподіювача шкоди (незаконність дій, рішення або бездіяльності), причинний зв'язок між ними.

Тобто, правове значення при вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування шкоди на підставі наведених статей має встановлення сукупності обставин: факту спричинення шкоди, неправомірності дій (бездіяльності), якими цю шкоду завдано, причинного зв'язку між фактом спричинення шкоди та неправомірними діями (бездіяльністю).

При цьому, належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності може бути відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

У випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України повинна бути доведена незаконність рішення, дії чи бездіяльності особи, що завдала шкоди.

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій працівників апарату суду щодо не надіслання копії ухвали, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не має підстав вважати доведеним факт спричинення позивачу шкоди у розумінні статей 1173, 1174 ЦК України без установлення усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності за наведеними статтями закону, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правових підстав для задоволення позову немає.

Вирішуючи даний спір, суд об'єктивно врахував, що позивач на підтвердження заявлених ним позовних вимог не посилався на обставини та не надав доказів, які у своїй сукупності свідчили б про наявність підстав для відшкодування шкоди, відповідно до статті 56 Конституції України, статей 23, 1173, 1174 ЦК України.

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2017 року(а.с.11), позивач ОСОБА_2 зазначив, що копію ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року він отримав 05 січня 2017 року, відтак доводи позовних вимог та апеляційної скарги про бездіяльність суду щодо не надіслання чи невручення йому копії ухвали не знайшли свого підтвердження.

Твердження скаржника про неодноразове звернення до суду з приводу інформації щодо розгляду його клопотання про забезпечення безпеки та надання копії ухвали не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст.57-59 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Доводи позивача про те, що, він був змушений звертатись з скаргою до апеляційного суду і з позовом до суду першої інстанції, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, які потребували додаткових зусиль для організації життя, хід його життя був повністю порушений, що свідчить про завдання моральної шкоди, є безпідставними, оскільки позивач скористався правом на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке передбачене Кримінальним процесуальним кодексом України та закріплене в Конституції України та правом на звернення до суду за захистом своїх прав, які він вважає порушеними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27.01.2017 р., якою скасовано ухвалу суду першої інстанції, а справу направлено на новий розгляд у зв'язку з тим, що суд допустив процесуальні порушення не є судовим рішенням, яким встановлено бездіяльність чи неправомірність дій працівників апарату суду або судді.

Частини 5 та 6 статті 1176 Цивільного кодексу України передбачають, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що колегія суддів кримінальної палати Апеляційного суду Львівської області визнала ухвалу слідчого судді незаконною, що на думку скаржника є підставою для відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції лише зазначено, які процесуальні порушення допустив суддя під час розгляду скарги і що потрібно суду врахувати під час вирішення питання про прийняття скарги до розгляду.

Інші аргументи апеляційної скарги стосуються клопотання з яким позивач звертався до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про надання йому безпеки в порядку Кримінального процесуального кодексу України та не можуть бути предметом дослідження при вирішенні даної цивільної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2018 року.

Головуючий : Мікуш Ю.Р.

Судді: Приколота Т.І.

Савуляк Р.В.