АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

м. Київ

справа № 759/14335/14-ц

провадження № 22-ц/796/2195/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.,
при секретарі учасники справи: заявник ОСОБА_4,ОСОБА_5,
представник заявника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року

у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та постанову державного виконавця, зацікавлені особи: боржник ОСОБА_7, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві Вергелес І.В., -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві Вергелес І.В. /т. 1, а.с. 3/

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2017 року у задоволенні скарги відмовлено. /а.с. 33-34/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2017 року та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

№ справи 759/14335/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2195/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, зокрема судом не надано оцінки доводам скарги щодо перевищення державним виконавцем повноважень, наданих йому ст.ст. 11, 83 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, при скасуванні процесуального документу, а також не враховано наявність у державного виконавця права виключно на виправлення допущених граматичних чи арифметичних помилок. Посилається на те, що постанова від 20.06.2014 року про скасування постанови від 19.06.2014 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду боржником ОСОБА_7 фактично порушує його права щодо спілкування та участі у вихованні малолітнього сина. Крім того, зазначає, що постанова від 20.06.2014 року є необґрунтованою, оскільки з її змісту незрозуміло в чому полягає помилковість винесення постанови від 19.06.2014 року.

Святошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі державного виконавця, згідно якого просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи своїм правом, відповідно до ст. 360 ЦПК України, не скористалися, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року у справі № 2-1575/11, провадження по справі № 2/759/75/13, ОСОБА_7 зобов'язано не чинити ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з сином наступним чином: щоп'ятниці з 17 до 20 години, за місцем фактичного проживання дитини /т. 1, а.с. 210-213/.

На виконання вищевказаного рішення, 14.03.2014 року видано виконавчий лист /т.1, а.с. 133/, який 17.03.2014 року ОСОБА_4 пред'явлено до виконання до ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві /т.1, а.с. 134/.

Того ж дня, 17.03.2014 року, старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Максимів М.М. відкрито виконавче провадження №42537686 з виконання виконавчого листа № 2/759/75/13, виданого 14.03.2014 року /т.1, а.с. 132/.

04.04.2014 року державним виконавцем Максимів М.М. за наслідками виходу за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1, у присутності стягувача ОСОБА_4 складено акт про те, що боржником доступу до дитини не надано, рішення станом на 04.04.2014 року виконано не було. Боржник зобов'язується виконати рішення суду у добровільному порядку 11.04.2014 року /т.1, а.с. 126/.

11.04.2014 року державним виконавцем Максимів М.М. за наслідками виходу за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1, у присутності стягувача ОСОБА_4, боржника ОСОБА_7, понятих ОСОБА_12, ОСОБА_13, складено акт про те, що рішення суду станом на 11.04.2014 року боржником виконано, надано доступ до квартири за місцем постійного проживання дитини: АДРЕСА_1, однак син ОСОБА_14 відмовився спілкуватися зі сятгувачем ОСОБА_4 /т.1, а.с. 124/.

18.04.2014 року та 25.04.2014 року державним виконавцем Максимів М.М., у присутності боржника ОСОБА_7 та понятих, складено акт про неможливість виконання рішення суду через неявку стягувача за місцем проживання дитини /т.1, а.с. 115, 114/

Також судом встановлено, що 30.05.2014 року та 06.06.2014 року державним виконавцем Максимів М.М., у присутності стягувача ОСОБА_4 та понятих, складено акти про неможливість виконати рішення суду через відсутність боржника та дитини за місцем проживання. При цьому, в актах зазначено, що дитина знаходиться на санаторно-курортному лікуванні. /т. 1, а.с. 105, 110/

19.06.2014 року державним виконавцем Вергелес І.В. винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_7 штрафу за невиконання рішення суду у строк для добровільного виконання. /т. 1, а.с. 5/

20.06.2014 року державним виконавцем Вергелес І.В. винесено постанову, якою скасовано, як таку, що винесена помилково, постанову про накладення штрафу. /т. 1, а.с. 4/

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги суд першої інстанції керувався положеннями ст. 6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, якими визначено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, обов'язки і права державних виконавців, а також ст. 83 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, якою регламентовано контроль за законністю виконавчого провадження.

Встановивши, що оскаржувана постанова винесена в межах повноважень державного виконавця і у спосіб, що не суперечить нормам закону, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Частиною третьою статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року /в ред. від 02.03.2014 року/ визначено перелік повноважень державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження. Вказаний перелік є невичерпним та допускає здійснення державним виконавцемінших повноважень, передбачені цим Законом та іншими законами.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року /в ред. від 02.03.2014 року/ державного виконавця наділено, зокрема, повноваженнями накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року /в ред. від 02.03.2014 року/ після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо перевищення державним виконавцем повноважень наданих йому ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року /в ред. від 02.03.2014 року/ під час винесення у рамках ВП № 42537686 постанови про скасування процесуального документу від 20.06.2014 року, колегія суддів приймає як такі, що є обґрунтованими, з наступних підстав.

Так, надавши оцінку змісту постанови від 20.04.2014 року про скасування постанови про накладення штрафу від 19.06.2014 року, суд першої інстанції належним чином не перевірив наявність у державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, станом на дату винесення оскаржуваної постанови, повноважень на самостійне її скасування та прийшов до помилкового висновку про наявність зазначених.

Контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби /ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року/.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 83 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власноїініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» /в ред. на дату винесення оскаржуваної постанови/ скасування постанови або іншого процесуального документу /або їх частини/, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, віднесено до виключної компетенції начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України /в ред. від 04.06.2014 року, тобто на дату звернення до суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця/ у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України /в ред. від 03.10.2017 року/ у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам скарги щодо відсутності у державного виконавця повноважень на винесення оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а скарга на дії та постанову державного виконавця задоволенню з визнанням неправомірними оскаржуваних рішень та дій державного виконавця та скасуванням постанови від 20.06.2014 року у рамках ВП № 42537686 про скасування процесуального документу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року -скасувати.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Вергелеса І.В. у рамках ВП № 42537686 та постанову від 20.06.2014 року про скасування процесуального документу.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Вергелеса І.В. від 20.06.2014 року про скасування процесуального документу у рамках ВП № 42537686.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: