Справа № 523/1255/18
Провадження №2/523/2235/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 124 224,49грн., посилаючись на те, що він за договором позики від 15.04.2017р., передав відповідачці грошові кошти в розмірі 4000,00 доларів США. ОСОБА_3 в свою чергу, зобовязалась повернути позичені грошові кошти в строк до 15.06.2017р. Однак своїх зобовязань не виконала, грошові кошти не повернула. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 107 440,00 грн., що за курсом НБУ є еквівалентом 4000,00 доларів США, просить стягнути три процента річних за порушення грошового зобовязання за період з 15.06.2017р. по 29.01.2018р. в розмірі 2022,23 грн., та інфляційні витрати за той же період в розмірі 14762,26 грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не зявився. Від його представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявилась без поважних на те причин. Згідно поштового повідомлення відповідач фактично відмовилась від отримання судової повістки, що в силу ч.9 ст.130 ЦПК України вказує на її сповіщення про час та місце розгляду справи.

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву, розгляд справи проведений в заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

В порядку забезпечення позовних вимог, за письмовим клопотанням позивача, ухвалою суду від 21.02.2018р. був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка згідно інформації з Державного реєстру ревних прав на нерухоме майно та їх обтяжень, станом на 29.01.2018р. належить на праві власності ОСОБА_3

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 15.04.2017р. позичив ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4000,00 доларів США. Остання, в свою чергу, отримавши грошові кошти зобовязалась їх повернути в строк до 15.06.2017р.

Факт укладання між сторонами договору позики та виникнення у ОСОБА_3 обовязку по поверненню позичених грошових коштів підтверджується представленим з боку позивача оригіналом розписки приєднаної до матеріалів цивільної справи.

В обумовлений сторонами в договорі строк ОСОБА_3 позичені грошові кошти не повернула, прийняті на себе зобовязання не виконала.

Причини невиконання зазначеного грошового зобовязання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають.

Правовідносини сторін виникли з зобовязального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою пятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

В силу статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до положень частини 2 статті 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами.

Згідно зі статтею 524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 статті 533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про стягнення грошової суми в іноземній валюті із зазначенням в резолютивній частині рішення розміру суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Отже, одностороння відмова ОСОБА_3 від виконання зобовязання, яке виникло у неї за договором позики є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що предявлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказаною нормою передбачена додаткова відповідальність боржника перед кредитором за порушення грошового зобовязання, тобто є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Порушення грошового зобовязання розпочалось з 15.06.2017р. та визначено позивачем межами заявлених позовних вимог до 29.01.2018р., що складатиме 229 днів. Курс долару США по відношенню до гривні України на день розгляду справи дорівнює 25,9246 грн., відтак сума в гривневому еквівалентні дорівнює 103698,40 грн. (4000,00 дол. США х 25,9246грн.), яка і приймається судом, як розрахункова сума, для визначення трьох процентів річних.

Зважаючи на викладене три процента річних за порушення грошового зобовязання, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 складатиме 1943,00 грн. (3% х 229/365 х 103698,40 грн.).

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача індексу інфляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Відтак, приймаючи до уваги, що предметом договору позики була іноземна валюта, норми частини 2 статті 625 ЦК в частині стягнення індексу інфляції застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1056,41грн. та на користь позивача витрати понесені ним на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись ст.ст.525,533,549,1054 ЦК України; ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (іпн-) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 4000(чотири тисячі) доларів США, три процента річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 1943,00 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00гривень. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (іпн-) на користь держави судовий збір в розмірі 1056,41 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 березня 2018р.

Суддя