РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2658/17

07 березня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Олійник П. В.

розглянувши в м.Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом визнання таким, що втратив право на користувавння житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за адресою м. Костопіль, вул. Козацька, 27.

В обгрунтування позову покликається на те, що є власником вищевказаного будинку після поділу спільного майна колишнього подружжя. У заначеному будинку зареєстрований відповідач (її колишній чоловік). Відповідач в цьому будинку не проживає з 2012 року і жодних витрат на його утримання не несе. Через формальну реєстрацію відповідача у будинку позивачка не може користуватися належним їй будинком на власний розсуд. Із посиланням на вимоги ст. 319, 321, 379, 405 ЦК України просить постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням

05 січня 2018 року відкрито провадження у справі та було вирішено провести розгляд справи в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб.

Відповідачу було запропоновано протягом пятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову, оскільки, був зареєстрований у вище заначеному будинку як співвласник. При поділі майна колишнього подружжя позивачу було виділено будинок, а йому компенсацію замість його частки в спільному майні подружжя. На ці кошти він розраховував придбати собі житло. На даний час позивач не компенсувала відповідачу коштів за його частку у домоволодінні. В звязку з невиконанням позивачем рішення суду на вищевказаний будинок накладено арешт, а тому посилання позивача на ст. 319 ЦК України є безпідставним. Вважає також безпідставним посилання позивача на ст. 405 ЦК України, оскільки, зареєстрований в будинку як співвласник, а не як член сімї власника будинку. Вважає, що він не втратив право користування житлом доки йому не буде виплачено компенсації за його частку в будинковолодінні, про що зазначено в п. 1-4 резолютивної частини рішення суду про поділ майна подружжя, а тому застосовувати п. 5 резолютивної частини цього ж рішення суду без виконання попередніх пунктів рішення неможливо. Позивач є боржником перед ним і не тільки не сплатила йому коштів, а й одноособово володіє належним йому будинком, примусово забравши у нього ключі. В звязку з цим відповідач не може вільно користуватися, а й позбавлений можливості прибати собі житло. Із посиланням на вимоги ст. 383 ЦК України та ст. 150, 155 ЖК просить в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач покликається на те, що відповідно до рішення суду про поділ майна було припинено право спільної власності колишнього подружжя і будинок є особистою власністю позивача. Рішення суду не містить жодних умов про те, що відповідач не втрачає право користування житловим будинком до сплати йому компенсації за його частку в спільному майні. На даний час рішення суду про поділ майна набрало законної сили і позивач є одноособовим власником будинку. З посиланням на ст. 391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, просить позов задовольнити.

У запереченні на відповідь позивача на відзив відповідач покликається на ч. 5 ст. 71 СК України, згідно якої присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вважає безпідставним посилання позивача на припинення у нього права власності на будинок, оскільки одним і тим же рішення суду було вирішено припинити право спільної власності і стягнення компенсації за частку в майні. Вважає, що ці пункти рішення є взаємовязаними, а тому до завершення процедури розподілу майна і отримання ним коштів за свою частку в спільному майні, він не може вважатися таким, що не має права на цей будинок, в тому числі і на користування ним та реєстрацію в ньому.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відовідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони раніше перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 16.10 2012 року. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано у власність будинок в м. Костопіль по вул. Козацька, 27.

Рішенням Костопільського районного суду від 24.11.2016 року було визнано спільною сумісною власністю подружжя будинок в м. Костопіль по вул. Козацька, 27 та земельну ділянку, на якій він розташований. Також цим же рішенням було вирішено в рахунок поділу майна виділити позивачу будинок в м. Костопіль по вул. Козацька, 27 і земельну ділянку, на якій він розташований, та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію замість його частки в спільному майні подружжя в розмірі 979873 грн.. Одночасно було припинено право спільної власності відповідача на вищеназвані будинок і земельну ділянку.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причинпонад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту вищевказаних норм вбачається, що суб`єктом звернення до суду у справах вищезазначеної категорії є власники житла.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Документами, які підтверджують виникнення права власності на будівлі, споруди, приміщення є витяги, видані органами державної реєстрації прав та нотаріусами, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані державним реєстратором та витяг про державну реєстрацію права власності, виданий реєстратором БТІ до 01.01.2013 року.

Однак, звертаючись до суду із вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, позивач до матеріалів позову не надала правовстановлюючі документи, які підтверджують її право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою в м. Костопіль по вул. Козацька, 27.

За таких обставин суд вважає, що позов не підлягає до задоволення і відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 89, 259, 260 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, місце знаходження м. Костопіль, Рівненська обл., Козацька, 27, до ОСОБА_2, місце знаходження м. Костопіль, Рівненська обл., Сидорова 19/9, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом визнання таким, що втратив право на користувавння житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3