Житомирський апеляційний суд
Справа №280/115/17 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 46 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 280/115/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 11 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Щербаченко І.В. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_2, неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом, а саме кімнатою АДРЕСА_1

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що є власником кімнати АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2010. Вказав, що відповідачі вселилися у кімнату з дозволу попереднього власника на підставі ордеру, виданого житлово-експлуатаційною дільницею «Житомирсільбуд» та зареєструвалися за зазначеною адресою. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не знімаються із реєстрації, не є членами його сім'ї, а йому (ОСОБА_1.), як власнику житла, такі дії чинять перешкоди у користуванні його майном, просив задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на положення статей 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.06.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він не є власником спірного житла, поклавши в основу рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.01.2016 по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна, на підставі якого відповідачі зареєстрували право власності на кімнату АДРЕСА_1 У зв'язку із цим, під час розгляду справи в суді першої інстанції, було збільшено позовні вимоги та поставлено вимогу про визнання такої реєстрації права власності за відповідачами нечинною та скасування її, оскільки відповідачі ніколи не були власниками житла. Суд не розглянув вказану заяву, чим порушив норми процесуального закону.

Станом на час розгляду справи в суді відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, надали відповідні пояснення.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечили з підстав, викладених в мотивах рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 13.08.2010 ОСОБА_8 продав ОСОБА_1 кімнату АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.5-7).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.05.2014 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_9, ОСОБА_1, треті особи - орган опіки і піклування Коростишівської районної державної адміністрації, управління міграційної служби у Житомирській області про визнання договору купівлі-продажу від 13.08.2010 недійсним і застосування наслідків його недійсності та зазначено, що правовий захист позивачів можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (а.с.72-74).

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.01.2016, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22.03.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.06.2016, задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи - Коростишівська міська рада Житомирської області, ОСОБА_9 про витребування житлової кімнати АДРЕСА_1 (а.с. 108-112).

В подальшому, на підставі вказаного судового рішення відповідачі зареєстрували право спільної сумісної власності на спірне житло (а.с. 132-133).

ОСОБА_1, посилаючись на те, що він відповідно до договору купівлі-продажу від 13.08.2010 є власником спірного житла, а відповідачі в добровільному порядку не бажають знятися із реєстрації, звернувся до суду із позовом в порядку ст. 391 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 не є власником кімнати АДРЕСА_1, а тому відсутні підставі для задоволення його позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції є обгрунтованими.

Суд першої інстанції правильно надав оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, взяв до уваги роз'яснення, які містяться в пункті 33 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 і врахував, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Встановивши, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.01.2016, яке є чинним, витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_2 житлову кімнату АДРЕСА_1 Житомирської області, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 на теперішній час не є власником зазначеної квартири, а тому його вимоги про усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є безпідставними.

Щодо посилань ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі стосовно того, що суд не розглянув його заяву про збільшення позовних вимог необхідно зазначити таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом у лютому 2017 року. Ухвалою суду від 20.07.2017 відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав заяву «про збільшення позовних вимог по заявленому позову» та просив визнати реєстрацію права власності, яка здійснена реєстраційним відділом Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області Твердохліб І.А. 03.02.2017 за реєстраційним номером 225 на кімнату АДРЕСА_1 за відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нечинною та скасувати її. Відповідачами зазначив ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційний відділ Коростишівської райдержадміністрації та державного реєстратора Твердохліб І.А.

15.12.2017 набув чинності новий ЦПК України.

Згідно п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження по яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не взяв до розгляду зазначену позовну заяву, не залучив до участі у справі інших відповідачів (реєстраційний відділ, державний реєстратор), проте окремого процесуального документа не постановив.

Окрім того заява ОСОБА_1 від 18.02.2018 вказує на те, що останній фактично заявив нові вимоги, які не пов'язані із предметом спору.

А тому допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права не є підставою для скасування судового рішення.

До того ж ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду із окремим позовом, якщо вважає, що його права порушені.

З огляду на наведе колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368,374, 375,381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.06.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.11.2018.

Головуючий Судді