Ухвала

Іменем України

1 березня 2018 року

м. Київ

справа № 346/1177/17

провадження № 61-9955 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду

Івано-Франківської області від 9 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 11 серпня 2001 року по 16 вересня 2008 року вони з ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у них народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Син постійно знаходиться на диспансерному обліку, потребує лікування, обстеження та нагляду спеціалістів. Всі додаткові витрати на дитину вона несе сама, ОСОБА_5 добровільно допомоги не надає. За період з березня 2016 року по 20 лютого 2017 року вона витратила на лікування і утримання сина 8 429 грн 09 коп.

Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_4 просила стягнути з

ОСОБА_6 половину вказаних витрат у розмірі 4 214 грн 55 коп. та судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Потятинника Ю. Р. від 9 листопада 2017 року позов

ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 022 грн 40 коп. додаткових витрат на дитину та 640 грн судового збору.

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області у складі суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

18 січня 2018 року ОСОБА_4 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду

Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Встановивши вказані обставини, які підтверджено належними та допустимими доказами, керуючись наведеною нормою права, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивач понесла фактичні додаткові витрати на лікування сина у розмірі 2 022 грн 40 коп., а тому з огляду на положення статей 180, 185 СК України дійшли висновку про стягнення із відповідача на користь позивача половини цих витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили, оскільки вони не доведені належними та допустими доказами.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не застосовано положення законодавства, які би мали застосовуватись у даному випадку є необґрунтованими, оскільки суди послались на норми закону, зокрема на положення статей 180, 185 СК України, які передбачають обов'язок батьків утримувати дитину до її повноліття та нести витрати на її лікування.

Інші доводи щодо розміру понесених витрат зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников