П о с т а н о в а

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 658/1199/16-ц

провадження № 61-16263 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

треті особи: комунальне підприємство «Каховська керуюча компанія», ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Склярської І. В., Вейтас І. В., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство «Каховська керуюча компанія», ОСОБА_9, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що їх бабі - ОСОБА_9 - на праві власності належить 24/100 частин квартири АДРЕСА_1, інша частина квартири належить до житла державного житлового фонду. Фактично тільки вони проживають у зазначеній вище квартирі.

З 2007 року їх мати - ОСОБА_10 - почала спільно проживати з ОСОБА_7, який 31 березня 2008 року без згоди інших мешканців квартири, був зареєстрований у ній. ІНФОРМАЦІЯ_1 їх мати - ОСОБА_10 - померла. Після смерті матері ОСОБА_7 не мешкає у спірній квартирі, а проживає у квартирі АДРЕСА_2.

Вважали, що оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі більше шести місяців, не сплачує за комунальні послуги, то є таким, що втратив право користування житлом.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили суд визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: комунальне підприємство «Каховська керуюча компанія», ОСОБА_9, про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з 2002 року по 2013 рік він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з матір'ю ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_10 - у спірній квартирі, що підтверджується преюдиційним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 липня 2013 року. Проте після смерті ОСОБА_10 відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірним нерухомим майном, чим порушують його права.

З урахуванням викладеного ОСОБА_7 просив суд виділити йому у користування 1 кімнату площею 15,9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1, підсобні приміщення квартири залишити у загальному користуванні.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_7 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року у складі судді Терещенка О. Є. позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_10 - вселила та зареєструвала у спірній квартирі ОСОБА_7 без згоди членів родини, унаслідок чого ОСОБА_7 був тимчасовим мешканцем відповідно до статті 818 ЦК України, який згідно з частиною другою цієї статті не має самостійного права користування спірним житлом, а, отже, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вимогою позивачів. Таким чином, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 січня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 липня 2013 року, що набрало законної сили, встановлено факт, що ОСОБА_7 та мати ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_10 - проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 27 жовтня 1998 року наймача спірної квартири було змінено з баби позивачів - ОСОБА_9, на їх матір - ОСОБА_10 На момент вселення відповідача у квартиру позивачі були неповнолітніми, тобто їх згода на реєстрацію ОСОБА_7 у квартирі законом не передбачалась. Відсутні належні докази не проживання без поважних причин відповідача у спірній квартирі більше шести місяців, так як позивачі перешкоджали ОСОБА_7 у користуванні житловим приміщенням, оскільки між сторонами існували неприязні стосунки, унаслідок чого відповідач неодноразово звертався до правоохоронних органів у зв'язку з неправомірними діями позивачів. Виділення ОСОБА_7 ізольованого жилого приміщення, а саме кімнати площею 15,9 кв. м у квартирі, з урахуванням наявності у нього іншого житлового будинку, неможливо, оскільки це погіршить житлові умови та права ОСОБА_4 і ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просить оскаржуване рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні їх позову скасувати й залишити у цій частині у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що їх мати вселила відповідача у квартиру без згоди інших членів сім'ї. Оскільки ОСОБА_7 у спірному житловому приміщенні не проживає більше шести місяців, не сплачує за користування квартирою і комунальними послугами, не несе інших витрат по її утриманню та не приймає участі у спільному побуті, він не є членом їх сім'ї, а, отже, вважається таким, що втратив право користування цією квартирою. Відповідач більше шести місяців не проживає у спірній квартирі.

ОСОБА_7 судові рішення не оскаржив.

У квітні 2017 року ОСОБА_7 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що він вселився у спірну квартиру як член сім'ї наймача, будь-які заперечення щодо його реєстрації у квартирі були відсутні. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перешкоджають йому у користуванні спірним нерухомим майном, унаслідок чого він не проживає у квартирі більше шести місяців.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частин першої та другої статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 липня 2013 року, що набрало законної сили, встановлено факт того, що ОСОБА_7 та мати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - ОСОБА_10 - проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 27 жовтня 1998 року наймача спірної квартири було змінено з баби позивачів - ОСОБА_9, на їх матір - ОСОБА_10 На момент вселення відповідача у квартиру позивачі були неповнолітніми, тобто їх згода на реєстрацію ОСОБА_7 у квартирі законом не передбачалась. Таким чином відповідач вселився у спірну квартиру зі згоди наймача, як член її сім'ї.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що належні та допустимі докази не проживання без поважних причин відповідача у спірній квартирі більше шести місяців, відсутні, оскільки ОСОБА_7 підтверджено, що позивачі перешкоджали йому у користуванні житловим приміщенням, так як між ними існували неприязні стосунки, унаслідок чого відповідач неодноразово звертався до правоохоронних органів у зв'язку з неправомірними діями щодо нього позивачів.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що виділення ОСОБА_7 ізольованого жилого приміщення, а саме кімнати площею 15,9 кв. м у квартирі, з урахування наявності у нього іншого житлового будинку, неможливе, оскільки це погіршить житлові умови та права ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_7 у спірному житловому приміщенні не проживає більше шести місяців, не сплачує за користування квартирою і комунальними послугами, не несе інших витрат по її утриманню та не приймає участі у спільному побуті, він не є членом їх сім'ї, а, отже, вважається таким, що втратив право користування цією квартирою, безпідставні, так як ОСОБА_7 підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чинять йому перешкоди у користуванні спірним нерухомим майном.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк