Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 759/4049/16-ц

провадження № 61-1505 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Універ 21 ЛТД»,

представник відповідача - ОСОБА_2,

треті особи: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 ЛТД» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у складі судді Сенька М. Ф. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 ЛТД» (далі - ТОВ «Універ 21 ЛТД»), треті особи: приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (надалі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Уточнену позовну заяву мотивовано тим, що 16 січня 2016 року в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля «Nissan Tiana», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить ТОВ «Універ 21 ЛТД», унаслідок чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у ДТП.

Відповідальність ТОВ «Універ 21 ЛТД», як власника джерела підвищеної небезпеки, на час ДТП було застраховано у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується договором загальнообов'язкового страхування від 03 січня 2016 року № АЕ/6423761.

На підставі страхового акта від 25 лютого 2016 року № 28 ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 49 тис. грн, що відповідає ліміту виплати майнової шкоди, визначеного договором страхування, за відрахуванням франшизи у розмірі 1 тис. грн.

У зв'язку з недостатністю ліміту страхового відшкодування ТОВ «Універ 21 ЛТД», як власнику автомобіля, необхідно відшкодувати 245 912 грн 17 коп. - витрати на ремонт автомобіля, 1 400 грн - витрати на здійснення оцінки заподіяної шкоди, 10 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Універ 21 ЛТД» на користь ОСОБА_1 245 483 грн 03 коп. відшкодування майнової шкоди.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП сталася з вини ОСОБА_3, який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Універ 21 ЛТД», а тому останнє має відшкодувати ОСОБА_1 майнову шкоду за пошкодження його автомобіля, оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм, винним у ДТП, на підставі статей 1166, 1187 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Універ 21 ЛТД» про відшкодування моральної шкоди, районний суд дійшов висновку, що вони заявлені до неналежного відповідача, оскільки винним у спричиненні ДТП є ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд виходив із того, що висновок районного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, відповідно до якої шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. В іншій частині рішення не оскаржувалось.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ТОВ «Універ 21 ЛТД», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкоду майну ОСОБА_1 було завдано з вини ОСОБА_3, який на час настання ДТП не був при виконанні трудових обов'язків, тому за завдану шкоду має нести відповідальність саме він.

Крім того, судами попередніх інстанцій було безпідставно відмовлено у призначенні у справі судової експертизи для встановлення дійсного розміру майнової шкоди, завданої автомобілю ОСОБА_1 під час ДТП, оскільки надані ним фіскальні чеки на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля є сумнівними.

У частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди рішення судів не оскаржено.

Ухвалою від 17 січня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Універ 21 ЛТД», треті особи: ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 16 січня 2016 року сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_3, що належить відповідачу ТОВ «Універ ЛТД», під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля «Vоlkswagen Gоlf Variant», номерний знак НОМЕР_1, що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4, під його керуванням.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, винним у вказаній ДТП визнано водія ОСОБА_3

Встановлено, що ОСОБА_3 з вересня 2014 року перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Універ ЛТД» та обіймає посаду водія і за ним закріплено автомобіль товариства «Nissan Teana», номерний знак НОМЕР_2.

Відповідальність ТОВ «Універ ЛТД» на момент скоєння ДТП застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до поліса від 03 січня 2016 року АЕ № 6423761 , яким передбачено франшизу в розмірі 1 тис. грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вказану ДТП визнано страховим випадком, і на підставі страхового акта від 25 лютого 2016 року № 28 потерпілому ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в сумі 49 тис. грн, що відповідає ліміту відшкодування матеріальної шкоди, визначеної договором, за відрахуванням франшизи в сумі 1 тис. грн.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальними правилом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов'язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

Суди, встановивши, що шкоду завдано внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_3, який керував транспортним засобом, належним на праві власності ТОВ «Універ ЛТД», дійшли правильного висновку про її відшкодування саме товариством.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент виникнення ДТП ОСОБА_3 не виконував трудові обов'язки, висновків судів не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Наявні в матеріалах справи пояснювальна ОСОБА_3 від 16 січня 2016 року, а також наказ ТОВ «Універ ЛТД» від 28 січня 2016 року № 3В про оголошення догани водію ОСОБА_3 не підтверджують факт незаконного заволодіння останнім автомобіля.

Зокрема, у наказі зазначається, що ОСОБА_3 не повідомив головного інженера ОСОБА_5, призначеного відповідальним за використання службового автотранспорту на підприємстві, про використання службового автомобіля без отримання шляхового листа у вихідний день в особистих потребах. Відомості про звернення відповідальних осіб товариства до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння автомобілем підприємства у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій про те, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів неправомірного заволодіння працівником товариства ОСОБА_3 транспортним засобом, є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а тому додаткового правового аналізу не потребують.

З цих підстав колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що в даному випадку шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, належним роботодавцю на праві власності, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Крім того, перевіряючи доводи касаційної скарги щодо відмови суду апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, колегія суддів вважає, що такі не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень, оскільки матеріали справи містять відомості про розгляд по суті клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи представника ТОВ «Універ 21 ЛТД» від 10 вересня 2016 року та ОСОБА_3 від 03 листопада 2016 року, які судом було обґрунтовано відхилено (а. с. 55, т. 2; а. с. 80, т. 2).

Разом з тим колегія суддів зауважує, що ухвалене у справі рішення, яким зобов'язано ТОВ «Універ 21 ЛТД» відшкодувати шкоду та його виконання останнім не перешкоджає пред'явленню регресної вимоги до працівника, винного в її завданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 ЛТД» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк