П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів :

головуючий суддя Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ "НАСК "Оранта" на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2017 року ухваленого під головуванням судді Іванків О.В. в справі № 556/1291/17 (повний текст проголошено 30.10.2017 року) за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Володимирецька селищна рада Рівненської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду з позовом до ПАТ "НАСК "Оранта", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Володимирецька селищна рада Рівненської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

В обґрунтування вказаного позову зазначав про те, що виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради в січні 1989 року йому було виділено земельну ділянку для будівництва гаражу в АДРЕСА_1, та дано дозвіл на будівництво індивідуального гаражу. Гараж було збудовано позивачем на відведеній для цього земельній ділянці та у відповідності до дозволу в 1990 році. В даний час, отримавши дозвіл третьої особи на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуального гаража, ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача із заявами про погодження меж суміжної земельної ділянки, однак отримав відмову, яку вважає незаконною та такою, що порушує його право на приватизацію земельної ділянки. Просив визнати відмову відповідача у погодженні меж земельної ділянки незаконною та визнати його право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову ПАТ "НАСК "Оранта" у підписанні акту погодження меж земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, яка розташована в АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право на приватизацію земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, яка розташована в АДРЕСА_1, без погодження з суміжним землекористувачем ПАТ "НАСК "Оранта". Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ "НАСК "Оранта" вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що неправильним є твердження позивача про те, що земельна ділянка, яка була виділена йому рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради народних депутатів Рівненської області №8 від 19.01.1989 року по АДРЕСА_1 і на якій розташована будівля гаражу, яку начебто ним було збудовано у 1990 році, "межує" з ділянкою, яка належить відповідачу, оскільки будівля гаражу, яку начебто збудовано ОСОБА_2, розташована безпосередньо на земельній ділянці, яка належить ПАТ "НАСК "Оранта", поряд із гаражними приміщеннями, які також належать ПАТ "НАСК "Оранта". Тобто, з наявних фактів вбачається, що дана будівля гаражу побудована ОСОБА_2 самовільно на незаконно захопленій частині земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні ПАТ НАСК "Оранта".

Вказує на те, що відповідно до копії технічного паспорту гаражу, виданого 20.03.2017 року, будівля гаражу, яка збудована позивачем, начебто розташована по АДРЕСА_1, а фактично даний гараж розташований в межах ділянки по АДРЕСА_1 що є у постійному користуванні ПАТ "НАСК "Оранта". Зважаючи на цей факт, не може йти мова про суміжне землекористування та немає жодних правових підстав для погодження меж спірної земельної ділянки або визнання права на приватизацію спірної земельної ділянки без погодження меж.

Стверджує про те, що гараж, який збудований позивачем на земельній ділянці, що надана у постійне користування ПАТ НАСК "Оранта" є самовільною спорудою і позивач не має ніяких прав на сам гараж, а також на земельну ділянку під гаражем.

Враховуючи викладене, вважає, що судом першої інстанції не досліджені докази, надані відповідачем, не враховано законне набуття ПАТ НАСК "Оранта" права постійного користування земельною ділянкою та права власності на розташовані на даній земельній ділянці побудови, відсутність правових підстав для вилучення частини цієї земельної ділянки для надання її у власність ОСОБА_2 під самовільно побудованою спорудою, та те, що вимоги ОСОБА_2 є незаконними та такими, що порушують права добросовісного землекористувача.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити повністю.

10 січня 2018 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ПАТ НАСК "Оранта". В якому вказує на те, що спір між сторонами фактично зводиться до меж земельних ділянок, якою користується відповідач та позивач, зокрема щодо накладення однієї ділянки на другу.

Вважає, що доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі не є доведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, а дії відповідача щодо безпідставної відмови від підпису акту погодження меж земельної ділянки є такими, що порушують права позивача на приватизацію земельної ділянки та ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України.

23 січня 2018 року, представником ПАТ "НАСК "Оранта" подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Стосовно "накладення" меж спірної ділянки на межі ділянки, наданої у постійне користування відповідачу, зазначають, що відповідно до копії рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради народних депутатів Рівненської області №8 від 19.01.1989 року, наданої позивачем у додатках до позовної заяви, йому було виділено земельну ділянку розміром 0,02га по АДРЕСА_1 під будівництво гаражу. Позивачем не надано підтверджень, що саме дана вулиця тепер має назву АДРЕСА_1 у даному рішення не вказано конкретної адреси ділянки, що була виділена, вказана тільки назва вулиці без прив'язки до конкретного номеру будівлі. Зазначає, що виїзд із гаражу ОСОБА_2 проходить по ділянці, яка належить ПАТ "НАСК "Оранта", а не напряму на АДРЕСА_1.

Представник ПАТ "НАСК "Оранта" в судове засіданні не з'явився.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, покликаючись на поданий відзив, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позову заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач у встановленому законом порядку отримав у користування земельну ділянку для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1, яка межує із земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ПАТ "НАСК "Оранта".

Оскільки позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача ПАТ "НАСК "Оранта" із заявами про погодження меж суміжних земельних ділянок, однак отримав відмову, що підтверджується наданими суду письмовими доказами, місцевий суд вважав цю відмову незаконною, і такою, що порушує права позивача.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням виконкому Володимирецької селищної ради народних депутатів Ровенської області №8 від 19.01.1989 року "Про виділення земельної ділянки під будівництво гаража гр-ну ОСОБА_2" позивачу було виділено земельну ділянку площею 0,02 га по АДРЕСА_1 під будівництво гаража (а.с.9).

Згідно будівельного паспорта від 19.01.1989 року, а також технічного паспорта на будівлю гаража, вбачається що гараж збудовано ОСОБА_2 в 1990р. (а.с.6-8, 67-68).

При виділенні земельної ділянки ОСОБА_2, порядковий, кадастровий чи будь-який інший номер вказаній земельній ділянці у рішенні не було присвоєно, її місце розташування на місцевості зображено у будівельному паспорті 1989 року.

Зокрема, з акту, викопіювання та експлікації, які є частинами будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2, вбачається, що позивачу відведено та закріплено геодезичними знаками в натурі на місцевості земельну ділянку площею 200 кв.м., а також зображено дану ділянку, яка прилягає до вулиці та межує із будівлею гаража «гостраха» (№3 на експлікації) та знаходиться на відстані від будівлі «гостраха» (№2 на експлікації).

Рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №36 від 16 березня 2017 року індивідуальному гаражу, розміщеному на земельній ділянці АДРЕСА_1, щодо якої ОСОБА_2 рішенням Володимирецької селищної ради від 09 червня 2016 року №175 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуального гаража, порядковий АДРЕСА_1

Рішенням Володимирецької селищної ради народних депутатів №140 від 02.10.1997 року НАСК «Оранта» в особі Володимирецького районного відділення було передано у постійне користування 0,09 га землі для обслуговування адміністративного будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1

На виконання вказаного рішення відповідачу видано Державний акт на право постійного користування землею від 18.11.1997 року НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під №89 (а.с.42-57).

Місцевий суд дав належну оцінку здобутим по справі доказам в їх сукупності, зокрема порівняв графічний матеріал будівельного паспорту від 26.01.1989 року із схемою розташування земельної ділянки з технічної документації із землеустрою для будівництва гаража та обґрунтовано встановив, що земельна ділянка із розташованим на ній гаражем АДРЕСА_1 межує з вулицею, землями загального користування (проїзд), земельною ділянкою ПАТ "НАСК "Оранта" та земельною ділянкою ОСОБА_6, знаходиться на відстані від адмінбудівлі ПАТ "НАСК "Оранта", і що позивач ОСОБА_2 здійснив будівництво гаража саме на тій земельній ділянці, яка була йому для цього виділена і відведена в натурі.

Відповідач НАСК "Оранта" в особі Володимирецького районного відділення не визнає обставину законності набуття позивачем ОСОБА_2 права користування на спірну земельну ділянку та його гараж вважає самовільним будівництвом зведеним на їх земельній ділянці.

Такі аргументи відповідача спростовуються дослідженими по справі доказами, наведеними вище, з яких вбачається, що право на користування земельною ділянкою відділення страхової компанії отримало на 8 років пізніше після ОСОБА_2 і виділена йому земельна ділянка у нього не вилучалась і не передавалась відповідачу, а гараж ним збудований за відповідним дозволом.

Згідно ст.96, 106 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Не погодження НАСК «Оранта» в особі Володимирецького районного відділення меж земельної ділянки є безпідставним невизнанням права ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки під гараж і його право було порушене та підлягало захисту.

Отже, посилаючись на норми ст.96, 106, 152 ЗК України, суд першої інстанції захистив порушене право позивача шляхом визнання його права на приватизацію земельної ділянки без погодження її меж із суміжним землекористувачем.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України апелянтом витрати на сплату судового збору покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ "НАСК "Оранта" відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2018 року.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук