Справа № 212/8799/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1, за участю секретаря Плотнікової Т. Б., розглянувши без присутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_2 заяву розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Покровського (Жовтневого) відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на бездіяльність державного виконавця,-

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулися до суду зі скаргою, в якій просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Покровського (Жовтневого) ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу; скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувану та вжити усіх необхідних заходів стосовно фактичного виконання рішення суду на користь ПАТ «Криворізька теплоцентраль».

Заявник до суду не зявився, надав заяву про відкладання розгляду справи.

Представник стягувача, державний виконавець ВДВС будучі належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано положеннями ст.447 ЦПК України, згідно яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Ст.1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 18 серпня 2014 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано наказ про стягнення з ОСОБА_3, на користь ДП «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у розмірі 7012,45 грн., та судового збору в розмірі 121,80 грн.

На виконанні в Покровському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходився на виконанні виконавчий документ 212/8799/14-ц (2- н/212/3072/14) від 18.08.2014 року, виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 50059, АДРЕСА_1 на користь ДП «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у розмірі 7012,45 грн., та судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ч. 2 ст. 108 Цивільного Кодексу України з 16.03.2017 року є правонаступником Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль».

19.12.2017 року державним виконавцем Кіптик К.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Копію зазначеної постанови з виконавчим документом отримано заявником 04.01.2018 року поштовим відправленням, що підтверджується відміткою штампа вхідної кореспонденції на супровідному листі №12/3451 від 19.12.2018 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», лише у випадку, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до вказаного Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавче провадження підлягає закриттю, а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу.

Слід зазначити, що стягувачем на виконання ст. 19, 26 вказаного Закону, в редакції, що діяла на момент подачі заяв про відкриття виконавчих провадження, зазначено місце знаходження майна боржника, з метою виконання державним виконавцем своїх зобовязань, щодо своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, що у свою чергу передбачено ст. 18 зазначеного Закону.

Згідно ст. 48 вказаного вище Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Але, таких заходів, як опис, арешт та примусова реалізація майна боржника з метою забезпечення виконання рішення суду, державним виконавцем на даний час не проведено, як і будь - яких інших заходів примусового виконання рішення.

Така бездіяльність державного виконавця в реалізації наданих повноважень зі здійснення заходів з примусового виконання рішень є неправомірною, такою, що порушує права стягувача на своєчасне та в повному обсязі виконання рішення суду.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції, що відображено рішення у справі «Іммобільяре Сафофі», у звязку з чим саме на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною, як в теорії так і на практиці.

Судові рішення, що набрали законної сили обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб чи громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Враховуючи наведене, слід прийти до висновку, що у діях державного виконавця вбачається порушення, де державний виконавець зобовязаний вжити заходів

примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та не допускати у своїй діяльності порушення прав тазаконних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Проте в порушені зазначеної вище норм закону, державним виконавцем не виконанні покладені на нього обовязки, що є підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві № 52333377 від 19.12.2017 року.

На підставі наявних у справі даних та доказів, суд приходить до висновку, що державним виконавцем примусові виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», здійснені не у повному обсязі, що призвело до істотного порушення прав стягувача у виконавчому провадженні, та вважає за необхідне задовольнити вимоги скаржника лише у частині скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Скаргу - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу 19.12.2017 року по виконавчому провадженні № 52333377 відносно ОСОБА_3, на користь ДП «Криворізька теплоцентраль» заборгованості у розмірі 7012,45 грн., та судового збору в розмірі 121,80 грн.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законно сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана без проголошення 02.03.2018 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак