Справа № 310/7508/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги наступним. В 1989 позивач придбав металевий гараж у ОСОБА_4 та встановив його за адресою: вул. Димитрова, 48 в м. Бердянську Запорізької області. Коли ОСОБА_1 поїхав за кордон, він передав вказаний гараж в тимчасове користування ОСОБА_3 Після повернення позивач вирішив повернути свій гараж, але відповідач відмовив йому, змінив на гаражі замки. З цього приводу ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів, поліцією було встановлено, що відповідач займає гараж за вищевказаною адресою, правовстановлюючі документи на гараж у ОСОБА_3 відсутні. На підставі ст.ст. 317, 321, 387 ЦК України просив витребувати у відповідача належний йому металевий гараж, розташований біля будинку № 48 по вул. Димитрова.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що він давав відповідачу в користування автомобіль і, оскільки у ОСОБА_3 не було гаража, ОСОБА_1 дав йому і свій гараж, щоб відповідач ставив туди машину. Позивач є громадянином ОСОБА_5, поїхав туди працювати в листопаді 1982 року, повернувся в 2010 році. ОСОБА_1 періодично приїжджав в Бердянськ, в черговий приїзд в 1989 році купив гараж у ОСОБА_4, але юридично документи на нього не оформив. Вказаний гараж знайшов відповідач, вони перевезли гараж до будинку № 48 по вул. Димитрова, дружина позивача, яка є сестрою відповідача, дала ОСОБА_3 100 доларів, щоб той заплатив за гараж, відповідач ці гроші віддав ОСОБА_4 Просив повернути йому гараж, інакше він його спалить.

Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача пояснила суду наступне. Спірний гараж знайшов ОСОБА_3 по обяві в пресі, зустрівся із власником гаражу, під час зустрічі вони домовились про купівлю-продаж вказаного гаража за 200 доларів США. Відповідач за місцем роботи виписав площадку та кран для перевезення гаража. Підготовкою місця для встановлення гаражу та його перевезенням займався ОСОБА_3 разом із своїм знайомим ОСОБА_6 З моменту придбання гаража відповідач постійно користується ним, зберігає в ньому свої речі. На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надав дві розписки, які є суперечливими: в першій зазначено дату продажу гаража 1989 рік, а в другій 1990 рік. Ці протиріччя свідчать про те, що гараж купував не позивач. ОСОБА_1 працював в ОСОБА_5, мав дорогий автомобіль, і тому, коли він приїжджав у відпустку, відповідач давав йому гараж для того, щоб той ставив в нього свою машину. Звертаючись до суду за захистом своїх прав з підстав ст. 387 ЦК України, позивач повинен надати беззаперечні докази і довести своє право власності на майно, але пояснення ОСОБА_1 суперечать надании ним доказам. Позивач не вказав індивідуальних властивостей майна, яке він просить витребувати, точно не памятає, коли саме було придбано гараж. Як вбачається із пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, спірний гараж було придбано відповідачем, як власника цього гаража ОСОБА_1 ніхто не бачив. Між сторонами існують неприязні стосунки, що і стало причиною звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

П. 23 вказаної постанови передбачено, що відповідно до ст. 387 ЦК та ч. 3 ст. 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Позивачем суду було надано дві розписки від 19 жовтня 2017 року, згідно з якою ОСОБА_4 зварив гараж і продав його ОСОБА_1 в 1989 році, та від 28 жовтня 2017 року, у відповідності з якою ОСОБА_4 зварив металевий гараж в 1990 році і продав ОСОБА_1 за 100 доларів.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що гараж було поставлено ОСОБА_1, але коли точно було придбано вказаний гараж, свідок не памятає, приблизно в 90-х роках, при передачі грошових коштів за нього та при встановленні гаражу присутнім не був, у кого був придбаний гараж свідку не відомо. Крім зазначеного, свідок пояснив суду, що ОСОБА_1 постійно користувався спірним гаражем, поки не поїхав працювати до ОСОБА_5.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він працював з відповідачем, останній звертався до свідка за допомогою в перевезенні та встановленні гаража. За гаражем ОСОБА_6 їздив разом з відповідачем, бачив, як ОСОБА_3 віддавав продавцю гроші. Куплений даний гараж був у 1994 році саме відповідачем, він ним постійно користувався. ОСОБА_1 біля гаража свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_3 є її колишнім сусідом. В будинок № 48 по вул. Димитрова вона заселилась в 1990 році. Під час її заселення гаражів біля будинку не було. Відповідач поставив свій гараж біля будинку в 1994 році, він цей гараж фарбував, ставив в нього машину, в догляді за гаражем ОСОБА_3 допомагав його син. Іншого власника гаража свідок не знає.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що квартиру в буд. № 48 по вул. Димитрова вона отримала весною 1989 року, в цьому ж році квартиру отримав і ОСОБА_3, вони спілкувались як сусіди. Гараж біля будинку відповідач поставив приблизно в 1994 році, чоловік свідка допомагав відповідачу готувати площадку для встановлення гаражу. Доглядав за вказаним гаражем ОСОБА_3

Згідно з висновком про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 12 жовтня 2017 року перевірку за повідомленням ОСОБА_1 було припинено на підставі ст.ст. 7, 14, 15, 16 Закону України «Про звернення громадян», п. 4.3, 4.7 наказу МВС України від 01 жовтня 2004 року № 1177 «Про затвердження Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт.

Звертаючись до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, а також під час судового розгляду ОСОБА_1 не довів суду, що саме він є власником металевого гаража, розташованого біля будинку № 48 по вул. Димитрова в м. Бердянську, позивачем не доведено того факту, що ОСОБА_3 безпідставно користується не належним йому майном.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 розписок ОСОБА_4 продав позивачу металевий гараж, однак будь-які відомості, що ідентифікують гараж, в розписках відсутні. Вказані розписки написані в 2017 році, причому дати продажу гаражу не співпадають 1989 рік та 1990 рік. Сам позивач в судовому засіданні не міг чітко назвати дату придбання ним металевого гаражу, остаточно визначившись, що купівля-продаж відбулась в 1989 році.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що спірний гараж було придбано ОСОБА_1 приблизно в 90-і роки, але у кого, за яку суму вказаний гараж було придбано, свідок не знає.

Твердження позивача спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які пояснили, що заселення до буд. № 48 по вул. Димитрова відбувалось в 1989 році, після чого декілька років гаражів біля вказаного будинку не було. ОСОБА_3 купив і поставив гараж в 1994 році, доглядав за ним, в якості власника гаража ОСОБА_1 свідки ніколи не бачили.

Під час розгляду справи позивач заявляв клопотання про виклик свідків ОСОБА_4, ОСОБА_10 Вказані свідки викликались в судові засідання, призначені на 02 лютого 2018 року, 28 лютого 2018 року, однак вони не зявились. Як зазначив позивач, він спілкувався із вказаними свідками, але вони відмовляються приходити до суду.

Наведене вище свідчить, що ОСОБА_3 довів правомірність користування ним спірним гаражем. В свою чергу, ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог, не доказав, що гараж належить йому на праві власності, а тому він має право звернення до суду з позовом про захист його порушеного права.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 березня 2018 року.

Суддя ОСОБА_11