Житомирський апеляційний суд
Категорія 57 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/18946/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору кредиту, договору іпотеки, повернення безпідставно набутих грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 17 серпня 2018 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 27 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.08.2018 (а.с. 99-104 т.2), просила розірвати договір споживчого кредиту від 10.02.2006 №ZRVBGA00003189 з 03.12.2014, іпотечний договір від 13.02.2006 б/н та додаткові угоди, укладені між нею та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк); «стягнути з Банку на її користь 2083 доларів США безпідставно сплачених нею коштів 57653,70 грн». В обґрунтування позову зазначила, що виконала свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, проте Банк неправомірно нараховує відсотки та штрафні санкції, незаконно чинить на неї тиск та вимагає повернення неіснуючої заборгованості.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та постановити нове - про задоволення її позову.

Послалась на обставини, якими обґрунтовувала свої позовні вимоги, та які, на її думку безпідставно не враховані судом. Також, вважає, що поза увагою суду залишились висновки рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15рп/2011 та від 01.07.2013 № 7-рп/2013. У своїх доводах посилалася на норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, представник Банку - не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, 10.02.2006 між ОСОБА_1 та Банком укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 35232,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до умов договору (а.с. 4-5 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між його сторонами 13.02.2006 укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1, передала в іпотеку Банку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 114,5кв.м. та земельну ділянку загальною площею 2500 кв.м. за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Глибочиця, вул. Вишнева, 48 (а.с. 7-8 т.1).

Додатковою угодою від 08.02.2013 сторони погодили зменшення суми пені на 14796,39 доларів США, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту по дату підписання угоди, та цією ж угодою викладено п. 1.1. договору у іншій редакції, відповідно до якої Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 10.02.2006 по 10.02.2022 включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 52831,04 долари США: у розмірі 33600,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 19231,04 долари США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 0,20 % від суми за кредитом щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Періодом сплати сторони погодили з 20 по 25 число кожного місяця (а.с. 135-137 т.1).

Згідно висновку № 1 судово-економічної експертизи від 05.04.2018, призначеної судом першої інстанції, грошові зобов'язання по кредитному договору №ZRVBGA00003189 від 10.02.2006 та по додаткових угодах до нього, які виникли станом на 03.12.2014, виконані ОСОБА_1 в повному обсязі. Станом на 03.12.2014 існувала переплата по платежах в сумі 2083,58 доларів США. Сума місячних платежів, строк сплати яких станом на 03.12.2014 не настав, складає 36767,04 доларів США (а.с.34-67 т. 2).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1, як правову підставу для розірвання кредитного договору, додаткових угод до нього та договору іпотеки, повернення коштів, зазначила положення ст. ст. 651, 652 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела суду обставин наявності істотних порушень, які значною мірою позбавили її того, на що вона розраховувала при укладенні договорів, а якість виконання сторонами умов договорів не може бути підставою для їх розірвання.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Позивачем у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено суду наявності обставин для розірвання спірних договорів, визначених ст.ст. 651 та 652 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, якими обґрунтовувався позов, та на правильність висновків суду не впливають. Зокрема, підставами для розірвання кредитного договору, додаткових угод до нього та договору іпотеки, ОСОБА_1 зазначає незгоду з нарахованими Банком процентами, неустойкою за кредитним договором. Проте такі підстави не мають правового значення для розірвання цих договорів. Обставини погашення боргу та безпідставного нарахування інших платежів за договором можуть бути враховані при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначені у апеляційній скарзі рішення Конституційного Суду України на правильність ухваленого рішення не впливають.

Доводи ОСОБА_2 щодо застосування позовної давності до нарахованих Банком платежів відповідно до практики Верховного Суду також не мають значення для вирішення спору про розірвання договорів.

Оскільки строк дії кредитного договору відповідно до Додаткової угоди від 08.02.2013, підписаної ОСОБА_1, продовжено по 10.02.2022 включно, переплата по платежах станом на 03.12.2014 в сумі 2083,28 доларів США не може вважатися безпідставно отриманою Банком грошовою сумою у розумінні ст. 1212 ЦК України, а тому у цій частині рішення суду про відмову у позові теж є правильним.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 листопада 2018 року.