Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 501/4237/15-ц

провадження № 61-8818 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - служба у справах дітей Чорноморської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області у складі суддів: Короткова В. Д., Гончаренко В. М., Таварткіладзе О. М., від 11 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Чорноморської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 23 квітня 2011 року по 1 грудня

2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_6. Посилаючись на те, що відповідач втратив інтерес до сина, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, просила позбавити відповідача батьківських прав та стягувати з нього на її користь аліменти на сина у розмірі 3 181 грн 52 коп. щомісячно.

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, просив встановити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною кожної суботи та неділі з 10 до 13 год. у присутності матері.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у складі судді Максимович Г. В. від 21 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав стосовно

ОСОБА_6. Вирішено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина у розмірі 3 181 грн 52 коп. з 10 вересня 2015 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батько дитини ухиляється від виконання покладених на нього сімейним законодавством обов'язків, що відповідно до статті 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, за змістом статті

180 СК України відповідач повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому з нього підлягають стягнення аліменти.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Вирішено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на дитину у розмірі 2 тис. грн з 17 травня

2016 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні та вихованні сина

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено спосіб участі батька у вихованні сина, шляхом перебування та спілкування ОСОБА_6 з дитиною кожної суботи та неділі з 10 до 13 год. у присутності матері. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував майнового становища ОСОБА_6 та перебування на його утриманні батька. Оскільки мати дитини чинить перешкоди батьку у спілкуванні із сином, є всі підстави для встановлення способи його участі у такому спілкуванні.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що з моменту розлучення сторін

ОСОБА_6 не виконує жодного обов'язку покладеного на нього законом, не цікавиться життям власної дитини, не проявляє інтересу до неї, не бере участь у її вихованні та утриманні, а тому суд апеляційної інстанції помилково відмовив їй у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав стосовно сина. Крім того, визначаючи розмір аліментів у розмірі 2 тис. грн суд не звернув уваги на те, що розмір заробітної плати останнього становить 500 доларів США, а тому він має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Доводів в частині вирішення зустрічного позову касаційна скарга не містить, тому відповідно до положень частини 1 статті 400 ЦПК законність ухваленого у цій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

У січні 2017 року від ОСОБА_6 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він посилався на те, що позивачем не надано доказів ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Він є студентом другого курсу на контрактній основі та має на утриманні непрацездатного батька, а тому не в змозі сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 23 квітня 2011 року

по 1 грудня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за період якого у них народився син - ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітня дитина проживає разом із своєю матір'ю.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 3 червня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до служби у справах дітей Одеської міської ради з приводу встановлення порядку його участі у вихованні сина, оскільки

ОСОБА_4 перешкоджала йому в цьому. Цим висновком був затверджений порядок участі відповідача у вихованні сина.

На виконання рішення органу опіки та піклування ОСОБА_6 неодноразово намагався зустрітися із сином, однак рішення не було виконане з боку позивача, про що були складені відповідні акти (а. с. 37-39).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 30 листопада 2015 року підтверджень винної поведінки відповідача у відсутності з його боку участі у вихованні і утриманні сина не виявлено, а тому комісія вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо малолітнього сина

(а. с. 55-56, т. 1).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на факті і спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовних розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Частиною 3 статті 10 ЦПК України 2004 року, чинного на час розгляду справи, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків не відмовляється, належних та допустимих доказів такого ухилення матеріали справи не містять, врахувавши висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківський прав та частину першу статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини не ґрунтується на матеріалах справи. Навпаки, відповідач неодноразово намагався зустрітися із своїм сином, проте позивач постійно чинила йому у цьому перешкоди, про що також свідчать відповідні акти (а. с. 37-39). Крім того, у 2014-2015 році ОСОБА_6 щомісяця перераховував кошти ОСОБА_4 на утримання дитини

(а. с. 41-43).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, врахувавши наявність у нього непрацездатного батька, навчання на другому курсі вищого навчального закладу на контрактній основі, обґрунтовано визначив розмір аліментів у сумі 2 тис. грн.

Посилання в касаційній скарзі не те, що за відповідач, працюючи за контрактом на судні з 11 листопада 2015 року по 1 березня 2016 року отримував 500 доларів США щомісячно, а тому може сплачувати аліменти у більшому розміру фактично зводяться до переоцінки доказів, проте таких процесуальних повноважень касаційний суд не має. Крім того, така робота відповідача носила тимчасовий характер.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта