Провадження № 2/369/1176/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28.02.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Усатова Д.Д.,

за участю секретаря Кузьменко П.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у порядку регресу та за договором відступлення права вимоги(цесії), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у порядку регресу та за договором відступлення права вимоги(цесії),30.08.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 банком «Банк регіонального розвитку» був укладений Кредитний договір №16-37/07-111, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 409000 (чотириста дев'ять тисяч) грн.

Кредит надавався для придбання квартири АДРЕСА_1 (стара адреса вул. Жовтнева 21-А) Київської області. У звязку з погіршенням платоспроможності Відповідача, Позивач, за згодою Відповідача, сплачувала заборгованість Відповідача за Кредитним договором №16-37/07-111. Позивач сплатила за Відповідача його заборгованість ОСОБА_3 банку «Банк регіонального розвитку» за Кредитним договором №16-37/07-111 в розмірі 149283 грн 44 коп. 01 серпня 2013 року між Позивачем та ОСОБА_3 банком «Банк регіонального розвитку» був укладений Договір відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року. Відповідно до п.1.1 Договору відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року, первісний кредитор ОСОБА_3 банк «Банк регіонального розвитку» передав свої права, шляхом відступлення права вимоги за Кредитним договором №16-37/07-111, Позивачу, який став новим кредитором.

Відповідно до п. 1.5.1 Договору відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року, у момент підписання договору цесії, Позивач повинен був сплатити ОСОБА_3 банку «Банк регіонального розвитку» грошові кошти у розмірі 20160 грн.

Квитанцією №3 від 01 серпня 2013 року Позивач сплатила грошові кошти у розмірі 20160 грн. за Договором відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 банку «Банк регіонального розвитку» та повністю виконала умови договору цесії. Копія квитанції додається. Загальний борг Відповідача, який позивачка просить суд з нього стягнути становить 169443 грн 44 коп. та судові витрати. 27.02.2018 позивачка уточнила позовні вимоги у звязку з тим, що Позивач, за згодою Відповідача, знімала свої заощадження, які зберігалися у доларах на валютних депозитних рахунках у банках. Ці кошти переводились у гривню по банківському курсу та цими коштами Позивач погашав заборгованість Відповідача перед ОСОБА_3 банком "Банк регіонального розвитку" за кредитним договором № 16-37/07-ІІІ..

На той час курс НБУ складав 779,30 гри. у національній валюті за 100 доларів США . Таким чином, заборгованість Відповідача у суммі 169443 грн, 44 коп. становила в еквіваленті 21743 доларів США. На 27.02.2018р. курс НБУ складає 2700,6610 грн. у національній валюті за 100 доларів США. Тобто, сума заборгованості Відповідача на поточний період, на думку позивачки, складає 21743*2700,6610=587204,72 грн. у національній валюті.

У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала у повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову, просив розстрочити виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.08.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 банком «Банк регіонального розвитку» був укладений Кредитний договір №16-37/07-111, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 409000 (чотириста дев'ять тисяч) грн.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У звязку з погіршенням платоспроможності Відповідача, Позивач, за згодою Відповідача, сплачувала заборгованість Відповідача за Кредитним договором №16-37/07-111. Позивач сплатила за Відповідача його заборгованість ОСОБА_3 банку «Банк регіонального розвитку» за Кредитним договором №16-37/07-111 в розмірі 149283 грн 44 коп. 01 серпня 2013 року між Позивачем та ОСОБА_3 банком «Банк регіонального розвитку» був укладений Договір відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року. Відповідно до п.1.1 Договору відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року, первісний кредитор ОСОБА_3 банк «Банк регіонального розвитку» передав свої права, шляхом відступлення права вимоги за Кредитним договором №16-37/07-111, Позивачу, який став новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Відповідно до п. 1.5.1 Договору відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року, у момент підписання договору цесії, Позивач повинен був сплатити ОСОБА_3 банку «Банк регіонального розвитку» грошові кошти у розмірі 20160 грн.

Квитанцією №3 від 01 серпня 2013 року Позивач сплатила грошові кошти у розмірі 20160 грн. за Договором відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 банку «Банк регіонального розвитку» та повністю виконала умови договору цесії. Копія квитанції додається. Загальний борг Відповідача, який позивачка просить суд з нього стягнути з урахуванням уточнених позовних вимог з урахуванням курсу НБУ станом на 27.02.2018 становить 587204 грн 72 коп. та складається з 149283 грн. 44 коп. (борг, виниклий у Відповідача, на підставі п, 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України) + 20160 грн. ( за Договором відступлення вимоги (цесії) №13 від 01 серпня 2013 року). На час укладення курс НБУ складав 779,30 гри. у національній валюті за 100 доларів США . Таким чином, заборгованість Відповідача у суммі 169443 грн, 44 коп. становила в еквіваленті 21743 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Так як строк виконання Відповідачем зобовязання щодо повернення боргу Позивачу не встановлений, то Позивач має право предявити вимогу Відповідачу, у тому числі судову , шляхом подання позовної заяви, у будь-який час.

Вказаним правом Позивач вирішив скористатись, так як усні переговори щодо поверненя боргу Відповідачем не дали жодних результатів. Відповідач не бажає виконувати свій обовязок добровільно.

Згідно статей 526,527,530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови договору.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості з первісними позовними вимогами відповідає умовам договору, та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пунктом 12 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. З вказаного розяснення слідує, що стягнення кредитних коштів за угодою позики, укладеній в іноземній валюті, можливе лише тоді, коли позивач просить стягнути такі кошти в іноземній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було укладено кредитний договір № 16-37/07-ІІІ, умовами якого передбачалось погашення заборгованості в національній валюті.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 169443,44 та судовий збір. Уточнена позовна вимога про стягнення заборгованості станом на 27.02.2018 за курсом НБУ в іноземній валюті не підгялає задоволенню в зв'язку з тим, що відповідач за кредитним договором сплачував заборгованість у національній валюті, позивачка сплачувала за його обов'язком заборгованість також у національній валюті. Жодних доказів того, на підставі яких документів відповідач має повертати заборгованість за курсом НБУ станом на дату розгляду справи суду не надано.

Той факт, що позивачка знімала свої заощадження на "старість" у доларах, не стосується обов'язку позивача сплачувати заборгованість у національній валюті, оскільки позивачка розраховувалась з ОСОБА_3 банком за кредитним договором, укладеним відповідачем саме в національній валюті, свої заощадження в іноземній валюті позивачка обмінювала в національну валюту, тому суд оцінює критично доводи позивачки, що саме з цих підстав сума заборгованості відповідача має розраховуватись саме за курсом долару США станом на дату розгляду справи.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, 27 лютого 2018 року позивачем було уточнено позовні вимоги та збільшено розмір коштів боргу еквіваленту у гривнях, у зв'язку зі збільшенням курсу долара до гривні станом на 27 лютого 2018 року, ціна позову склала 587 204,72 грн При цьому позивачем не доплачено судовий збір відповідно до збільшеного розміру ціни позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 8 липня 2011 року розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства.

За змістом роз'яснень, які містить п. 10 Постанови № 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" за подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

Отже, недоплачений судовий збір у розмірі 4177,60 коп.(1% збільшеної ціни позову, - 5872 грн 05 коп.; 5872 грн 05 коп - 1 694 грн 44 коп. = 4177 грн 60 коп.) підлягає стягненню з позивача у дохід держави.Однак

Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що ОСОБА_2 порушив умови зазначеного договору, а тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 169443,44 грн.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1694,44 грн.

З позивача за уточнення позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4177,60 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути у порядку регресу з ОСОБА_2(ІПН НОМЕР_1), проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 08132, на користь ОСОБА_1(ІПН НОМЕР_2), проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 54044, грошові кошти у сумі 169443(пятсот вісімдесят сім тисяч двісті чотири) грн 44 коп. в рахунок погашення виниклого боргу.

Стягнути з ОСОБА_2(ІПН НОМЕР_1), ), проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 08132, на користь ОСОБА_1(ІПН НОМЕР_2), проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 54044 судовий збір в розмірі 1694,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 недоплаченого судового збору в дохід держави в сумі 4177,60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Д.Усатов