Справа № 703/1934/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

з участю секретаря Бондаренко А.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Смілянська міська рада Черкаської області та ОСОБА_4, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжних землекористувачів,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсною та неправомірною відмови в погодженні спільної межі земельних ділянок по вул. Лісній, 18 та по вул. Лісні, 20, в м. Смілі, просила визнати право на приватизацію земельної ділянки по вул. Лісній, 18, в м. Смілі без погодження меж із суміжним землекористувачем.

В обґрунтування свої вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником будинковолодіння № 18 по вул. Лісній в м. Смілі.

Реалізовуючи своє право на безоплатну приватизацію вона звернулась до сусіда і, відповідно, відповідача по справі щодо підписання акта погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами.

Оскільки ОСОБА_3 відмовився підписувати цей акт, вважає, що його дії перешкоджають реалізувати її право на приватизацію.

Під час розгляду справи суд залучив до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Смілянську міську раду Черкаської області та ОСОБА_5, який є співвласником будинку № 18 по вул. Лісній в м. Смілі.

В судовому засіданні позивач підтримала позов повністю та просила його задоволити з наведених в ньому підстав. В подальшому направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності.

Відповідач та його представник позов не визнали і пояснили, що вони не заперечує проти підписання акту, але в разі дійного узгодження цих меж. Однак, між відповідачем та позивачем існує спір щодо межі між їхніми будинковолодіннями. А тому, до вирішення цього спору підписання акту є неможливим.

Представник третьої особи Смілянської міської ради, в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча третя особа про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Третя особа ОСОБА_5 також в судове засідання не зявився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що в позові належить відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з рішення Смілянського міськрайонного суду від 8 грудня 2010 року по справі № 2-3294/2010, витягу про державну реєстрацію прав від 15 лютого 2011 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2014 року та витягу про державну реєстрацію прав від 15 лютого 2011 року ОСОБА_2 є власником 4/5 частин домоволодіння № 18 по вул. Лісній в м. Смілі Черкаської області.

Власником іншої частини будинку є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 13 квітня 2010 року.

У відповідності із витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 28 жовтня 2015 року власником будинку № 20 по вул. Лісній в м. Смілі Черкаської області є ОСОБА_3 в порядку спадкування після матері ОСОБА_6

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин 1, 2, 6-10 цієї статті громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання також може бути вирішене в судовому порядку.

Відповідно до статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Таким чином, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з положень ст. 152 ЗК України та розяснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання безпідставною відмови від підпису під актом як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Крім того, за змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Аналогічна норма передбачена і ст. 55 Закону України «Про землеустрій».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не узгоджується із способами захисту прав на земельну ділянку, визначеними ст. 152 ЗК України.

Визнання судом неправомірною відмову відповідача в дачі згоди на приватизацію спірної земельної ділянки не поновить порушене право позивача, за захистом якого він звернулась до суду, в обраний ним спосіб.

Крім того, право погодити, або відмовитися від підпису є конституційно-гарантованим правом кожної особи на вільне волевиявлення та реалізацію належних йому прав.

Разом із тим, відмова у приватизація земельної ділянки з мотивів відсутності погодження меж суміжним землекористувачем не позбавляє позивача права звернутися до суду за захистом своїх прав.

Право на погодження та затвердження землевпорядної документації, належить виключно до повноважень органу місцевого самоврядування. До повноважень органу місцевого самоврядування належить прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а не погодження меж земельної ділянки у разі відмови у такому погодженні суміжними власниками землі і землекористувачами, при цьому не підписання чи відмова у підписанні вказаних документів іншою особою не є підставою для відмови у затвердженні технічної документації уповноваженим органом.

Аналогічна позиція викладено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 61-8450св18.

Крім того, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Позивач стверджує, що вона намагається використати своє право на безоплатну приватизацію, в звязку з чим їй необхідний акт про погодження меж між сусідніми землекористувачами.

Однак, жодного доказу на підтвердження того, що вона дійсно зверталась до органу місцевого самоврядування з приводу реалізації її права на приватизацію суду не надано.

Не був предметом дослідження і акт погодження меж між суміжними землекористувачами.

Пояснення сторін не є доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України.

Згідно з ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_2 ( м. Сміла Черкаської області, вул. Лісна, 18, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (м. Сміла Черкаської області, вул. Лісна, 20, ІПН НОМЕР_2), треті особи: Смілянська міська рада Черкаської області (м. Сміла Черкаської області, вул. Незалежності, 37, ) та ОСОБА_4 ( м. Київ, вул. Дегтярівська, 49а, гуртожиток, паспорт серії НЕ554541, виданий Смілянським МВ УМВС України в Черкаській області 10 грудня 2008 року), про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжних землекористувачів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький