Номер провадження: 22-ц/785/5572/18
Номер справи місцевого суду: 6-354/11
Головуючий у першій інстанції Толкаченко О. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2011 року (суддя Толкаченко О.О.),

встановив:

У листопаді 2011 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області звернувся до суду із поданням, в якому посилаючись на те, що добровільно рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником не виконується, просив тимчасово відмовити ОСОБА_2 у видачі паспорту та тимчасово обмежити боржника - громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за виконавчим листом №2-7755, виданим 28.02.2011 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси та судового наказу №2н-298, виданого 18.07.2008 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з боржника 128378,62 грн. на користь стягувачів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2011 року подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області задоволено частково.

Тимчасово відмовлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 у видачі паспорту.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, до виконання зобов'язань за судовим наказом № 2н-298/078.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі ставиться питання про скасування судового рішення. В обґрунтування скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що правових підстав для обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_2 немає, оскільки суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не перевірив факту ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення; державним виконавцем не було надано документальних підтверджень щодо невиконаних зобов'язань; ухилятись від виконання судового рішення ОСОБА_2 наміру не мав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно виконавчого листа №2-7755, виданого 28.02.2011 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси та судового наказу №2н-298, виданого 18.07.2008 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області з боржника підлягає стягненню на користь стягувачів 128378,62 грн.

Постановами Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби міськрайонного управління юстиції Одеської області від 08.09.2011 року ВП №28598392 та від 23.05.2011 року ВП №26656891 та ВП № 26656087 відкрито виконавчі провадження із виконання виконавчих листів №2н-298, №2-7755.

Заявою від 24 жовтня 2011 року ПАТ АБ «Порто-Франко» звернулося до відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області щодо звернення до суду з поданням відповідно до ст. 377-1 ЦПК України про тимчасову відмову у видачі паспорту, тимчасову заборону виїзду боржника за кордон.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України (в редакції Закону на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК (в редакції Закону 2004 року, чинної на час розгляду справи в суді першої інстанції), подання державного виконавця розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо неналежного виконання зобов'язання.

Таким чином, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Оскільки рішення суду станом на теперішній час боржником свідомо не виконано та останній ухиляється від його виконання, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги, що від виконання судового рішення боржник не ухилявся та не був обізнаний про його існування є недоведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, матеріали справи не містять та представником апелянта до суду апеляційної інстанції не надано.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. 375 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2011 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст Постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець