ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1010/18 Справа № 199/1604/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною подією , -

В С Т А Н О В И Л А:

03 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною подією, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 144747,09 грн., що складається з: матеріального збитку, який спричинений ДТП, зменшений на суму страхового відшкодування у розмірі 143447,09 грн.; витрати на складання експортного висновку № 133-15 від 13.10.2015 року у розмірі 800 грн.; витрати на складання експортного висновку № 108-16 від 30.08.2016 року у розмірі 500 грн. (т.1, а.с. 3-4, 128-130).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною подією - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 143447,09 грн.; вартість складання експертного висновку від 13.12.2015 у розмірі 800,00 грн.; вартість складання експертного висновку від 30.08.2016 у розмірі 500,00 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1312,72 грн., а всього 146059, 81 грн. ( т. 2, а.с 41).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаного позову відмовити ( т.1, а.с. 43-46).

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що висновок експерта, яким встановлено розмір збитків при ДТП викликає сумніви щодо невідповідності реальних витрат на ремонт автомобіля. Також наголошує, що суд безпідставно не застосував положення ст. 109 ЦПК України, у зв'язку з тим, що позивачем не було надано автомобіль на експертизу, яка призначалася судом в ході розгляду справи.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.09.2015 року о 19-30 годин у м. Дніпропетровську по пр. ім. газети «Правда», в районі будинку № 85, водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки Хонда д/н НОМЕР_5.А., своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху, до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, який від зіткнення продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем марки Рено, д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015 року відповідача визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнено до адміністративної відповідальності (т.1, а.с. 5).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №133-15 від 13.10.2015 року по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_1, вартість матеріального збитку складає 180471,31 грн.(т. 1, а.с 12-16).

Враховуючи, що цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована страховою компанією ТДВ СК «Кредо», позивач, як потерпіла особа звернувся з заявою про сплату страхового відшкодування. ТДВ СК «Кредо» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №108-16 від 30.08.2016 року по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1, власникові автомобіля НОМЕР_3, вартість матеріального збитку складає 193447,09 грн.( т.1, а.с. 132-136).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 1166, ч. 2 ст. 1187, 1192 ЦК України, виходив із їх законності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 12.09.2015 року о 19-30 годин у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015 року відповідача визнано винним у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнено його до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час вказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ СК «Кредо», яка сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

З огляду на вищенаведені норми ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Обґрунтовуючи розмір збитків, ОСОБА_1 посилався на звіт експертного автотоварознавчого дослідження №108-16 від 30.08.2016 року, складеного на його замовлення судовим експертом ОСОБА_3, по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1, власникові автомобіля НОМЕР_3, відповідно до якого, вартість матеріального збитку складає 193 447,09 грн.( т.1, а.с.132-136).

Відповідач у суді першої інстанції не погодився із визначеним розміром збитків і заявив клопотання про призначення судової експертизи, яке ухвалою від 30.03.2017 року задоволено частково ( т.1,а.с. 241). Однак, автотоварознавча експертиза проведена не була у зв'язку із відсутністю у експерта об'єкта дослідження, необхідного для проведення дорученої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що автомобіль на момент проведення судової експертизи доставити на огляд експерта було не можливо, оскільки він мав технічні несправності, що не дозволяло його транспортувати до місця проведення експертизи та враховуючи, що експерт зазначив про можливість проведення експертизи за місцем зберігання автотранспортного засобу, позивач надав письмову відповідь з повідомленням експерта про можливість проведення експертизи за місцем зберігання автомобіля ( т.2, а.с 103-104).

У повідомленні про неможливість проведення експертизи, судовий експерт ОСОБА_4, зазначив, що у зв'язку з відсутністю у Дніпропетровського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України грошових коштів на відшкодування витрат на відрядження, виїзд судового експерта для огляду колісного транспортного засобу Міцубісі, д/н НОМЕР_4 і проведення дослідження в повному обсязі до м. Кременчука Полтавської області є неможливим ( т.2, а.с. 9-11).

Враховуючи зазначене, в діях позивача не вбачається ухилення від участі в проведенні експертизи, тому доводи апелянта, щодо не застосування положення ст. 109 ЦПК України, судом першої інстанції, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок автотоварознавчого дослідження експерта не є належним доказом не ґрунтується на законі. Вказаний висновок є письмовим доказом, на спростування якого відповідачем не надано належних та допустимих доказів.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем доказу щодо розміру вартості відновлювального ремонту.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: