Справа № 447/950/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/738/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача Релігійної громади УГКЦ с.Вербіж Миколаївського району Львівської області - Труша І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви с. Вербіж на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області в складі судді Павліва В.Р. від 13 серпня 2018 року у справі за позовом Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви с. Вербіж Миколаївського району Львівської області до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Релігійна громада Української Православної церкви Київського патріархату с. Вербіж Миколаївського району Львівської області про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13 серпня 2018 року провадження у справі за позовом Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви с. Вербіж Миколаївського району Львівської області до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Релігійна громада Української Православної церкви Київського патріархату с. Вербіж Миколаївського району Львівської області про визнання договору недійсним - закрито.

Дану ухвалу оскаржив позивач Релігійна громада Української Греко-Католицької церкви с. Вербіж.

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та передати справу до суду першої інстанції для розгляду по суті. Вважають, що судом порушено норми процесуального права. Зазначають, що Релігійна громада УГКЦ с. Вербіж Миколаївського району Львівської області має статус юридичної особи, як релігійна організація, яка у своїй діяльності виключно керується Конституцією України, Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» та Статутом релігійної громади, який зареєстровано в установленому порядку. Також, вказують на те, що релігійна організація не може здійснювати згідно свого статуту будь-яку підприємницьку діяльність для отримання прибутку і не є господарюючим суб'єктом.

В судове засідання окрім представника позивача - решта представників учасників справи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представників суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, заяви про зміну предмету позову, апеляційної скарги, а також пояснень представників учасників справи у судах обох інстанцій, - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 20, 55 ГК України, ст.ст. 255, 44 ЦПК України та закриваючи провадження у справі, виходив з того, що спір виник щодо договору укладеного між суб'єктами господарювання 21.04.1994 року. Відповідач не був стороною оспорюваного правочину, що встановлено зі змісту договору. Відповідно до статуту Релігійної громади УПЦ Київського патріархату у с. Вербіж Миколаївського району, відповідач має право здійснювати господарську діяльність, передбачену ст.19 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації". Відповідно до п.4.2. статуту Парафії УГКЦ с. Вербіж Миколаївського району Львівської області парох несе повну відповідальність за фінансово-господарську діяльність парафії. У сторін виник спір з приводу договору про передачу у користування нерухомого майна, укладеного між суб'єктами господарювання.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Релігійна громада УГКЦ с. Вербіж Миколаївського району Львівської області звернулася в суд з позовом (з врахуванням заяви про зміну предмету позову) до Миколаївсько районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Релігійна громада Української Православної церкви Київського патріархату с. Вербіж Миколаївського району Львівської області, у якому просили визнати недійсною угоду від 21 квітня 1994 року, укладену між релігійними громадами УАПЦ і УГКЦ, яка була затверджена відповідачем, щодо права користування культовою спорудою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Культова будівля і майно, що є державною власністю, можуть передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. За відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору. Культова будівля та інше майно, які становлять історичну, художню або іншу культурну цінність, передаються релігійним організаціям і використовуються ними з додержанням установлених правил охорони і використання пам'яток історії та культури. Клопотання про передачу релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування розглядається в місячний термін з письмовим повідомленням про це заявників. Релігійні організації мають переважне право на передачу їм культових будівель із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цих будівель. Користування землею релігійні організації здійснюють у порядку, встановленому Земельним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Земельні ділянки, що надаються релігійним організаціям у постійне користування для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності, забороняється використовувати для здійснення підприємницької діяльності. Договори про надання в користування релігійним організаціям культових та інших будівель і майна можуть бути розірвані або припинені в порядку і на підставах, передбачених цивільним законодавством України. Самовільне захоплення культових будівель чи привласнення культового майна не допускається. Рішення державних органів з питань володіння та користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Також, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 1.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно зі статтею 17 Закону України від 23 квітня 1991 року № 987-XII "Про свободу совісті та релігійні організації" рішення місцевих органів державної виконавчої влади щодо володіння і користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому ЦПК.

Крім цього, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», згідно зі статтею 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" ( 987-12 ) рішення місцевих органів державної виконавчої влади щодо володіння і користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України ( 1618-15 ). Отже, встановивши, що позовна заява містить вимоги про визнання такого рішення недійсним, господарський суд повинен відмовити у її прийнятті з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК ( 1798-12 ). Такий же порядок застосовується і до заяви прокурора або органу, уповноваженого реєструвати статути релігійних організацій, про припинення діяльності релігійної організації (стаття 16 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації").

Як вбачається із матеріалів справи позивачем оспорюється Угода «складена між релігійними громадами УАПЦ і УГКЦ на право користування культовою спорудою яка знаходиться на території Гонятичівської сільської Ради народних Депутатів в селі Вербіж Миколаївського району Львівської області, церкви св. ап. Іоанна Богослова» (а.с. 11). Така угода підписана членами церковних комітетів УАПЦ та УГКЦ 21.04.1994 року, а також цього ж числа погоджена першим заступником голови Миколаївської райадміністрації. Крім цього, в угоді йдеться про те, що така «Угода вступає в силу з дня підписання угоди є невід'ємною частиною договору про користування храмом укладеного з райдержадміністрацією».

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи (а.с. 167-169) 15.04.1994 року між Миколаївською районною державною адміністрацією в особі першого заступника та Релігійною громадою УАПЦ с.Вербіж було укладено договір про порядок користування церквою святого апостола Івана Богослова в с.Вербіж та іншим майном, що є державною власністю.

Із вказаного ж договору та Розпорядження представника президента України (Львівської обласної державної адміністрації) «Про визначення порядку користування церквою Св.Івана Богослова в с.Вербіж Миколаївського району» (а.с. 102) від 5.04.1994 року №321 вбачається, що згадані договір від 15.04.1994 року та як доповнення до нього оскаржувана угода від 21.04.1994 року, - укладені на виконання такого розпорядження та є фактично його доповненням з деталізацією.

За згаданим же розпорядженням зобов'язано Миколаївську районну державну адміністрацію передати церкву Св. Івана Богослова в селі Вербіж в почергове користування релігійним громадам УГКЦ і УАПЦ, уклавши з кожною громадою окремий договір, в якому зазначити порядок користування храмом.

Тобто вказані вище договір та угода є формою виконання (реалізації) Миколаївською районною державною адміністрацією розпорядження представника президента та передачі спірного храму релігійним громадам.

Зважаючи на вказане таку оспорювану угоду слід вважати формою рішення державного органу щодо передачі культової споруди, яке може бути оскаржене до суду в порядку ЦПК України, про що йдеться у згаданій статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», але аж ніяк не вільним договором між суб'єктами господарювання, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, як помилково вважав суд.

Тому доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити.

Оскаржувану ж ухвалу слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви с. Вербіж - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 13 серпня 2018 року - скасувати, справу за позовом Релігійної громади Української Греко-Католицької церкви с. Вербіж Миколаївського району Львівської області до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Релігійна громада Української Православної церкви Київського патріархату с.Вербіж Миколаївського району Львівської області про визнання договору недійсним- направити до Миколаївського районного суду Львівської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра