Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1232/18 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 53 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО"

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2018 року під головуванням судді Дубовік О.М.

у цивільній справі №278/1232/18 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовної заяви просила визнати незаконним та скасувати наказ №13/1-у від 29.01.2018 року про її звільнення з посади регіонального менеджера з підбору персоналу ТОВ «АВТО ПРОСТО»; поновити її на посаді регіонального менеджера з підбору персоналу в ТОВ «АВТО ПРОСТО» з 19.01.2018 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.01.2018 року по день прийняття судом рішення; стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем (працювала на посаді регіонального менеджера з підбору персоналу). Наказом №13/1 від 29 січня 2018 року вона була звільнена з 19 січня 2018 року у зв'язку з відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Із зазначеним наказом не згодна, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню. У зв'язку із незаконним звільненням вона була позбавлена єдиного джерела доходу, тому їй доводилося позичати кошти, що пригнічувало її, вона не могла вести звичний спосіб життя.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №13/1-у від 29.01.2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади регіонального менеджера з підбору персоналу ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді регіонального менеджера з підбору персоналу в ТОВ «АВТО ПРОСТО» з 19.01.2018 року.

Стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» (03045, м. Київ, Столичне шосе, 90, ) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.01.2018 року по 06.08.2018 року в сумі 40 630,17 грн.; 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди; 4000 грн. витрат на правничу допомогу. Цим же рішенням стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» (03045, м.Київ, Столичне шосе, 90, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "АВТО ПРОСТО" просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці 18.01.2018 року та 19.01.2018 року був належним чином зафіксований роботодавцем -ОСОБА_4 від 02.01.2018 року, 18.01.2018 року та від 19.01.2018 року. Відповідачем були направлені працівникові листи з пропозицією надати пояснення, проте відповіді від позивачки не надійшло. Апелянт вважає, що покази свідка ОСОБА_5 є немотивованими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки остання не підтвердила жодним чином свою присутність 18 та 19 січня 2018 року на робочому місці ОСОБА_3, а відповідної заяви про прийняття на роботу до ТОВ "АВТО ПРОСТО" свідок не подавала. На думку апелянта, судом першої інстанції в рішенні не підтверджено факту нанесення позивачу моральної шкоди, причинного зв'язку між діями апелянта та моральними стражданнями позивачки, розміру такої шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом начальника відділу управління персоналом ТОВ "Авто Просто" Павлової В. Ю. №66-п від 12 травня 2015 року позивач з 12 травня 2015 року була прийнята на роботу на посаду продавця-консультанта (а.с.39).

Наказом голови правління ТОВ "АВТО ПРОСТО" від 30 вересня 2016 року позивачку з 01 жовтня 2016 року було переведено на посаду регіонального менеджера з підбору персоналу (а.с.41).

02 січня 2018 року о 17-00 год. був складений акт працівниками відповідача про відсутність позивача 02 січня 2018 року на роботі в салоні «АвтоТак» №304 у м.Житомирі без поважних причин (а.с.42).

18 січня 2018 року о 15-30 год. був складений акт про відсутність позивача 18 січня 2018 року з 10-00 год. до 15-30 год. на роботі в салоні «АвтоТак» №304 у м.Житомирі без поважних причин (а.с.46).

19 січня 2018 року о 14-00 год. був складений акт про відсутність позивача 19 січня 2018 року з 10-00 год. до 14-00 год. на роботі в салоні «АвтоТак» №304 у м.Житомирі без поважних причин (а.с.47).

26 січня 2018 року керівником відділу управління персоналом ТОВ "АВТО ПРОСТО" було надіслано лист позивачу з проханням надати письмові пояснення стосовно її відсутності на робочому місці у м.Житомирі в салоні «АвтоТак» №304 з 18 січня 2018 року (а.с.48). Зазначена вимога отримана позивачкою лише 31.01.2018року (а.с.49).

Проте, вже 29 січня 2018 року відповідач, до надходження пояснень позивачки, виніс наказ про її звільнення з роботи.

Зокрема, наказом начальника відділу управління персоналом ТОВ "АВТО ПРОСТО" №13/1-у від 29 січня 2018 року позивачку було звільнено з 19 січня 2018 року з посади регіонального менеджера з підбору персоналу за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КУпАП (а.с.50).

05 лютого 218 року позивач повідомила роботодавця, що 18 січня 2018 року та 19 січня 2018 року вона перебувала на робочому місці у м. Житомирі в автосалоні «Житомир Авто» №326, а з 22 січня 2018 року до 29 січня 2018 року перебувала у відпустці, яка була погоджена гр.ОСОБА_4 (а.с.11).

Вирішуючи трудовий спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що звільнення проведено з порушенням вимог закону.

При цьому судом враховано, що відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу)

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п.22 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (надалі Постанови Пленуму) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених запорушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п.18 Постанови Пленуму при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення…

Частиною 1 ст.147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у вигляді догани або звільнення.

Частиною 1 ст.149 КЗпП України регламентовано, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Така процедура є однією з гарантій від безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

В даному випадку судом достеменно встановлено, що текст наказу про звільнення з роботи не містить посилань, за який саме прогул було звільнено позивачку та не зазначена підстава його видання.

Зміст вимоги роботодавця про надання письмових пояснень з приводу відсутності на роботі свідчить про те, що така вимога стосувалася лише періоду з 18 січня 2018 року.

Разом з тим, в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_5, яка повідомила, що 18 січня 2018 року з 09-30 год. до 17-00 год. та 19 січня 2018 року з 09-00 год. до 14 год. вона була присутня в автоцентрі, де позивач проводила з нею співбесіду, як з кандидатом на вакантну посаду.

Зазначений доказ відповідачем не спростований.

За таких обставин, суд правильно вважав, що факт прогулу не знайшов свого підтвердження.

Частиною 1 ст.235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За змістом ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Зі змісту п.2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати вбачається, що середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з довідкою ТОВ "АВТО ПРОСТО" від 23 березня 2018 року заробітна плата позивача у листопаді 2017 року склала 6373,85 грн, у грудні - 6457,05 грн (а.с.18).

У листопаді 2017 року відпрацьовано 22 робочих дні, у грудні 2017 року - 20 робочих днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням складає 305,49 грн (12830,90/42).

Зважаючи на те, що з дня звільнення позивачки, тобто з 19 січня 2018 року по день ухвалення рішення, тобто, 06 серпня 2018 року, минуло 133 робочі дні, позивачці обгрунтовано стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40630,17 грн (305,49х133).

Оскаржуване рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди узгоджується з положеннями ст.237-1 КЗпП. Визначаючи розмір відшкодування, суд виходив із засад виваженості, розумності та справедливості.

Тому підстав для скасування рішення суду в цій частині апеляційний суд також не вбачає.

Понесені позивачкою витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами (а.с.123-124).Висновки суду в цій частині відповідають вимогам ст.141 ЦПК.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 23.11.2018 року.