Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 755/17282/16-ц

провадження № 61-26512 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

особа, яка подала касаційну скаргу - Асоціація українських банків,

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Асоціації українських банків на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року в складі судді Гаращенка Д. Р.

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою та просив скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 жовтня 2016 року в справі № 2199/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення 1 233 460,06 грн заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року заяву задоволено, скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 жовтня 2016 року в справі № 2199/15.

13 вересня 2017 року Асоціація українських банків подала до суду апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про скасування рішення третейського суду, в обґрунтування якої зазначала, що скасування рішення третейського суду негативно впливає на позитивну ділову репутацію асоціації та порушує її право на недоторканість ділової репутації.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу Асоціації українських банків повернуто скаргу особі, яка її подала.

Апеляційний суд виходив із того, що ні третейський суд, ні суд першої інстанції не вирішували питання про права та обов'язки Асоціації українських банків, а тому право на оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року про скасування рішення третейського суду в Асоціації українських банків відсутнє.

09 жовтня 2017 року Асоціація українських банків подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року про відмову в прийнятті апеляційної скарги та просила скасувати зазначену ухвалу як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права та не ґрунтується на обставинах справи.

В обґрунтування вимог касаційної скарги Асоціація українських банків посилалася на те, що скасування рішення Постійно діючого третейського суду при АУБ створює негативну репутацію для Асоціації українських банків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Відзив на касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не надходив.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд установив, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 жовтня 2016 року в справі № 2199/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення 1 233 460,06 грн заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не приймали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При подачі апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги, права на апеляційне оскарження, в тому числі особою, яка не брала участі в справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України в указаній редакції постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги.

Оскільки Асоціація українських банків не була учасником третейського розгляду, а суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду не вирішував питання про права та обов'язки Асоціації українських банків, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про скасування рішення третейського суду особі, яка її подала.

Відповідно до статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

З огляду на викладене, Асоціація українських банків може звернутися до суду за захистом відповідного права в порядку, передбаченому законом.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Асоціації українських банків залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат