АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/3530/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/23902/17

03 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

21 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: визнати незаконним наказ голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» № 17 від 30 листопада 2017 року про звільнення її з посади виконавчого директора і поновити на цій посаді з 30 листопада 2017 року; стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2017 року по 14 лютого 2018 року в розмірі 20 212,32 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 30 серпня 2016 року її було призначено на посаду виконавчого директора, на підтвердження чого головою правління видано наказ від 05 вересня 2016 року. Відповідно до цього наказу, 05 вересня 2016 року між нею та кооперативом підписано контракт строком на один рік. Після закінчення строку дії контракту сторонами підписано новий контракт, терміном на три роки, рішення про укладення якого прийнято на засіданні правління кооперативу 05 вересня 2017 року. На підставі наказу від 04 вересня 2017 року вона приступила до виконання повноважень виконавчого директора. Зазначає, що рішенням правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 06 листопада 2017 року її відсторонено від виконання обов'язків за контрактом, а 30 листопада 2017 року новообраним головою правління повідомлено їй про розірвання контракту. Посилалася на те, що вважає проведене звільнення незаконним, з приводу чого звернулася до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» з заявою, на яку отримала відповідь, що її було звільнено у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 05 вересня 2016 року. Вважає, що таке формулювання підстави звільнення не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки на момент звільнення між нею і кооперативом було підписано інший контракт, терміном на три роки, і вона приступила до виконання зобов'язань та певний час працювала за цим трудовим договором. За період роботи на підставі нового контракту від 05 вересня 2017 року вона отримувала заробітну плату, що підтверджує, що в цей період вона перебувала в офіційних трудових відносинах з відповідачем. Даний факт визнається і правлінням Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13», оскільки відсторонення від виконання обов'язків неможливе за відсутності трудових відносин. Вказане свідчить про протиправність наказу про її звільнення та є підставою для його скасування, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що рішення правління від 05 вересня 2017 року про підписання з нею нового контракту прийнято неправомочним органом і не є підставою для винесення наказу про призначення її на посаду, оскільки, в силу статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або рішенням суду. Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник -13» не заявлялася вимога про визнання недійсним протоколу засідання правління від 05 вересня 2017 року та контракту від 05 вересня 2017 року, на підставі якого вона виконувала обов'язки виконавчого директора, що свідчить про те, що вони є правомочними і дійсними, на що суд уваги не звернув. Вважає, що отримання нею заробітної плати також підтверджує факт перебування з відповідачем в трудових відносинах, а нарахування такої оплати свідчить про визнання кооперативом характеру цих відносин. Посилалася на те, що рішення про відсторонення її від виконання обов'язків за контрактом також свідчить про те, що правління кооперативу визнає, що вона працювала виконавчим директором. Дані обставини свідчать про незаконність винесеного наказу про її звільнення, що не було враховано судом першої інстанції та призвело до неправильного вирішення спору.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач Житлово-будівельний кооператив «Будівельник -13» проти її доводів заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Зазначив, що дія укладеного з позивачем контракту закінчилася 04 вересня 2017 року, новий контракт у передбаченому законом і статутом кооперативу порядку не підписано, а тому проведене звільнення є законним. Вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин і застосував до них правильне законодавство, зокрема Закон України «Про кооперацію» та Кодекс законів про працю, а твердження апелянта про необхідність застосування до правовідносин між сторонами загальних норм цивільного права є помилковим. Посилався на те, що єдиною підставою для вступу у трудові відносини з кооперативом є контракт, укладений у відповідності до статуту, в той час як контракт від 05 вересня 2017 року таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» Євдоченко Наталія Дмитрівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13», оформленим протоколом засідання правління від 30 серпня 2016 року, ОСОБА_2 на умовах контракту найнято на посаду виконавчого директора Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» та надано право, як першому розпоряднику коштів, підписувати усі фінансові документи, відкривати в банку розрахункові та інші рахунки, укладати від імені житлово-будівельного кооперативу угоди, видавати доручення.

Наказом голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 05 вересня 2016 року ОСОБА_2 призначено з 05 вересня 2016 року на посаду виконавчого директора кооперативу.

05 вересня 2016 року між правлінням Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» у складі голови та шести членів, та ОСОБА_2 було підписано контракт строком на один рік.

24 листопада 2016 року, на засіданні правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13», в зв'язку зі звільненням голови правління, повноваження голови тимчасово покладено на виконавчого директора ОСОБА_2.

04 вересня 2017 року наказом виконавчого директора звільнено ОСОБА_2 з займаної посади з 04 вересня 2017 року, в зв'язку з закінченням дії контракту, та одночасно призначено ОСОБА_2 на посаду виконавчого директора з 05 вересня 2017 року, на підставі рішення правління житлово-будівельного кооперативу.

Як вбачається з протоколу засідання правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 05 вересня 2017 року, рішення про укладення з ОСОБА_2 контракту на новий термін прийнято правлінням у складі п'яти членів.

05 вересня 2017 року між правлінням Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» у складі п'яти членів, та ОСОБА_2 було підписано контракт строком на три роки.

Рішенням правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 06 листопада 2017 року ОСОБА_2 відсторонено від виконання обов'язків за контрактом.

На засіданні правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 30 листопада 2017 року було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади з 30 листопада 2017 року в зв'язку з закінченням дії контракту від 05 вересня 2016 року.

Наказом голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 30 листопада 2017 року ОСОБА_2 звільнено з 30 листопада 2017 року з посади виконавчого директора кооперативу в зв'язку з закінченням строку дії контракту.

Як вбачається з довідки про доходи від 15 грудня 2017 року, ОСОБА_2 виплачувалася заробітна плата за період з вересня по грудень 2017 року: в вересні 2017 року - 14 186,40 грн., в жовтні 2017 року - 7 746,40 грн., в листопаді 2017 року - 9 295,66 грн., в грудні 2017 року - 3 295,57 грн.

Судом також встановлено, що, відповідно до Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13», виконавчим органом кооперативу є правління, яке організовує та реалізує діяльність кооперативу в перервах між загальними зборами.

Згідно п. 4.3.1 Статуту, правління обирається загальними зборами на один рік у складі, який визначають збори, але не менше 9 осіб (по три від кожного будинку).

Рішення Правління мають силу, якщо на його засіданні присутні 2/3 його складу, і це рішення прийнято простою більшістю голосів присутніх членів Правління. (пункт 4.3.3. Статуту)

Згідно п. 4.3.4 Статуту, Правління кооперативу, відповідно до покладених на нього повноважень, укладає та розриває угоди між кооперативом та іншими особами, для чого уповноважує голову правління або виконавчого директора на їх підписання та видачу довіреностей з метою представництва та реалізації завдань кооперативу.

Правління кооперативу може наймати виконавчого директора для оперативного управління діяльністю кооперативу. Виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту, який укладає з ним Правління, та виконує функції, делеговані йому Правлінням.

На засіданні Загальних зборів кооперативу 30 червня 2016 року було обрано до складу правління дев'ять осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14.

На засіданні Правління кооперативу 26 червня 2017 року правління дійшло висновку про перенесення проведення загальних зборів на лютий 2018 року та продовження повноважень членів правління у складі обраних в червні 2016 року дев'яти осіб до дня скликання загальних зборів.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання про укладення з позивачем нового контракту від 05 вересня 2017 року засідання правління відбувалося за відсутності кворуму і тому контракт від 05 вересня 2017 року є неукладеним, а дія попереднього контракту закінчилася і звільнення ОСОБА_2 в зв'язку з закінченням строку дії трудового договору є правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 21 КЗпП України, під трудовим договором варто розуміти угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З аналізу положень цієї статті вбачається, що трудовий договір укладається між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про кооперацію», трудові відносини в кооперативних організаціях регулюються цим Законом, законодавством про працю, статутами кооперативних організацій та їх правилами внутрішнього розпорядку.

Для здійснення мети і статутних завдань кооперативу організація може залучати до роботи за трудовим договором осіб, які не є її членами. У разі залучення осіб на визначений строк чи на час виконання ними певної роботи за згодою сторін між кооперативною організацією та найманим працівником може укладатися договір у формі контракту.

Згідно ст. 16 Закону України «Про кооперацію», правління кооперативу може наймати виконавчого директора для оперативного управління діяльністю кооперативу. Виконавчий директор не може бути членом кооперативу. Виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту, який укладає з ним правління кооперативу.

Право на укладення контракту з виконавчим директором віднесено до повноважень Правління і Статутом Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13».

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства в сукупності, варто дійти висновку, що трудовий договір з виконавчим директором повинен укладатися правлінням кооперативу, як уповноваженим в силу закону та Статуту органом.

Оскільки в ході розгляду справи було достовірно встановлено, що рішення про укладення з ОСОБА_2 контракту на новий строк та його підписання здійснювалося Правлінням Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» за відсутності кворуму, визначеного Статутом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудовий договір між сторонами не може вважатися укладеним на новий строк , так як від імені кооперативу діяв неповноважний орган.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до положень статей 23, 36 КЗпП України закінчення строку дії трудового договору, який був встановлений за погодженням сторін, є підставою для припинення трудового договору.

Так як однорічний строк дії підписаного між сторонами контракту від 05 вересня 2016 року закінчився 04 вересня 2017 року і новий контракт, відповідно до вимог законодавства та Статуту кооперативу, в установленому законом та Статутом ЖБК " Будівельник-13" порядку укладено не було, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наказ про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади за закінченням строку дії контракту виданий з дотриманням вимог чинного законодавства.

Оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від первісної позовної вимоги про поновлення на роботі, в задоволенні якої було обґрунтовано відмовлено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана вимога також не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» від 05 вересня 2017 року та контракт від 05 вересня 2017 року не визнані недійсними за рішенням суду та їх недійсність не встановлена прямою вказівкою закону, а тому, в силу положень ст. 204 ЦК України, ці правочини є дійсними, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 21 КЗпП України, предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об'єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема статтями 3, 7, 9, 91 КЗпП України), а тому положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв'язку з укладенням трудового договору (контракту).

Таким чином, наявність між сторонами договору трудових правовідносин, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, та факт укладення договору саме у зв'язку з існуванням трудових правовідносин, свідчать про те, що такий договір не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами статей 203, 215 цього Кодексу загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Відповідна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду України № 6-530цс15 від 24 червня 2015 року.

Таким чином, перевірка факту укладення або не укладення трудового договору (контракту) здійснюється з урахуванням вимог трудового й спеціального законодавства.

Судом відмовлено у позові виходячи з того, що контракт не може вважатися укладеним, оскільки рішення про його укладення не було прийнято, так як від імені юридичної особи - роботодавця діяв орган - правління, в неповноважному складі.

Пункт 4.3.3. Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» прямо встановив, що рішення Правління, як виконавчого органу кооперативу, що здійснює управління, має силу, якщо на засіданні присутні 2/3 його складу і це рішення прийнято простою більшістю голосів присутніх членів Правління.

05 вересня 2017 року на засіданні правління Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13» були присутні 5 його членів, тобто менше ніж 2/3, оскільки загальна кількість членів правління становить 9 чоловік.

Вказана обставина достовірно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому, оскільки, в силу положень ст. 34 Закону України «Про кооперацію», трудові відносини в кооперативах регулюються також їх статутами, вбачається, що Житлово-будівельний кооператив «Будівельник -13», як юридична особа, не мав волі на підписання контракту з ОСОБА_2 від 05 вересня 2017 року.

В силу положень пунктів 4.3.4, 4.3.5, 4.4 Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник -13», від імені Правління кооперативу трудова угода може бути підписана або повноважним складом Правління, або його головою.

У вступній частині контракту від 05 вересня 2017 року зазначається, що він укладається Правлінням у складі всіх його дев'яти членів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, проте підписаний лише п'ятьма особами: ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_8, що є меншим, ніж 2/3 складу правління.

Таким чином, достовірно підтверджується, що між роботодавцем Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник -13» та працівником ОСОБА_2 не було досягнуто згоди щодо вступу в трудові відносини з 05 вересня 2017 року, і та обставина, що кооператив окремо не оскаржив контракт та рішення правління в судовому порядку, цього факту не спростовує.

Посилання апелянта на те, що факт нарахування і виплати їй заробітної плати в вересні - грудні 2017 року свідчить про визнання Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник -13» трудових відносин між ними, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, виконуючи обов'язки виконавчого директора ОСОБА_2 була першим розпорядником коштів кооперативу і мала право підпису всіх фінансових документів, відтак, виплата їй в цей період заробітної плати здійснювалася за її ж розпорядженням.

Крім того, нарахування заробітної плати ОСОБА_2 не спростовує того факту, що рішення про укладення з нею контракту та сам контракт були підписані неповноважним складом Правління кооперативу, а тому цей контракт є неукладеним.

Твердження апелянта про те, що, приймаючи 26 листопада 2017 року рішення про відсторонення її від виконання обов'язків за контрактом, Житлово-будівельний кооператив «Будівельник -13» фактично визнавав, що вона працює на підставі контракту від 05 вересня 2017 року, колегія суддів також відхиляє, оскільки, в силу положень ст. ст. 16, 34 Закону України «Про кооперацію», підставою для висновку про наявність між особою і кооперативом трудових відносин є належним чином оформлений контракт, в той час як у даному випадку його укладення у визначеному законом і статутом порядку спростовується наявними у справі доказами.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 травня 2018 року.

Головуючий: Судді: