Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-3732/11-ц

провадження № 61-4996св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 18 квітня 2016 року, у складі колегії суддів: Болтунової Л. М., Козлова С. П.,

ОСОБА_30,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна дійсними та визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 письмово уклав договори купівлі-продажу нерухомого майна з власниками майна і розрахувався з ними в повному обсязі. Жодних претензій у відповідачів до нього немає, але нотаріально зазначені договори не оформлені тому, що відповідачі, які є в основному особами похилого віку, не можуть з'явитися до нотаріальної контори.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 травня 2011 року № 16, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, дійсним. Визнати право власності за ОСОБА_3 на корпус (базу) № 7 на молочно-товарній фермі (далі - МТФ) № 8 розташований по АДРЕСА_1. Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02 червня 2011 року № 17, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, дійсним. Визнати право власності за ОСОБА_3 на приміщення котельні МТФ № 8, розташоване по АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 травня 2011 року № 16, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, дійсним.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на корпус (базу) № 7 на МТФ № 8, розташований по АДРЕСА_1.

Визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02 червня 2011 року № 17, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, дійсним.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на приміщення котельні МТФ № 8 розташоване по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги ОСОБА_3 є доведеним та обґрунтованим відповідно до положень статей 328, 334, 392, 638

ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Межиріч» в особі ліквідатора ОСОБА_31 задоволено.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 19 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції не встановлено дійсних обставин справи, характер та правовідносини, які виникли між сторонами, не з'ясовано, кому належать спірні об'єкти нерухомого майна, та не витребувано правовстановлюючих документів. Також не звернув увагу на протокол засідання комісії від 2001 року, який знаходиться у справі, де зазначено, що сільськогосподарський виробничий кооператив «Межиріч» є правонаступником КСП «Межиріч», однак ця особа до участі у справі не залучена.

У червні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи її порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірне майно було передано громадянам в рахунок майнових паїв і громадяни мали право розпоряджатися ним на власний розсуд, проте апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, посилаючись на довідку КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13 червня 2012 року, з якої вбачається, що право власності на спірне майно належить сільськогосподарському виробничому кооперативу «Межиріч».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 07 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Станом на час розгляду цієї справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргуОСОБА_3

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України (у редакції станом на час ухвалення судового рішення у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21 листопада 2001 року № 343р МТФ № 8 належить на праві колективної власності сільськогосподарському виробничому кооперативу «Межиріч» (а. с. 119, 237).

Із довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13 червня 2012 року № 9687 вбачається, що право власності на МТФ № 8 по АДРЕСА_1 належить сільськогосподарському виробничому кооперативу «Межиріч» (а. с. 120, 238).

Згідно зі свідоцтвами про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), які було видано відповідачам ОСОБА_32 сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області, відповідачі мають право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Межиріч» (а. с. 13-23, 26-31, 33-36, 40-43).

Відповідно до протоколу № 2 засідання комісії з організації вирішення майнових питань від 01 липня 2007 року за СВК «Промінь» закріплено і розподілено будівлі тваринництва та сільськогосподарської техніки (а. с. 46-49).

Із довідки, яка видана виконкомом ОСОБА_32 сільської ради від 18 жовтня

2007 року № 2028, вбачається, що комплекс МТФ № 8 розташований по

АДРЕСА_1 (а. с. 5а).

Згідно з актами прийому-передачі від 20 січня та 22 лютого 2005 року відповідачі прийняли у користування спірне нерухоме майно (а. с. 6-7).

03 червня 2010 року проведено збори співвласників майнових часток (паїв), на яких було вирішено продати спірне нерухоме майно (а. с. 11-12).

07 травня 2011 року між ОСОБА_3 та відповідачами було письмово укладено договори купівлі-продажу АДРЕСА_1, та приміщення котельні МТФ № 8, розташоване по АДРЕСА_1 (а. с. 8-10). Згідно з цими договорами позивач купив, а відповідачі продали зазначене майно за

16 000,00 грн (8 000,00 + 8 000,00 грн).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутись до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право власності - це право особи на майно.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, тому суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

За змістом статей 5, 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства).

Пунктом 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» (з наступними змінами), встановлено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування чи інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств із майновими паями передбачений і Указом Президента України від 03 грудня

1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Право на майновий пай виникає у члена відповідного КСП, засвідчується відповідним документом - майновим сертифікатом і не пов'язується з конкретним майном до його виділення у натурі.

Підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Тобто акт приймання-передавання має бути підписаний підприємством-правонаступником (користувачем або власником майнового фонду).

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розподілу та закріплення спірного нерухомого майна в натурі за кожним відповідачем, у тому числі права розпорядження ним, правильним є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Крім того, апеляційним судом правильно зазначено, що в матеріалах справи сертифікат ОСОБА_19 взагалі відсутній, а в договорі купівлі-продажу спірного майна містяться підписи осіб, які померли, а саме: ОСОБА_25, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а. с. 25, 38).

Враховуючи, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався у своєму позові, а саме, що співвласники КСП мають право розпоряджатися згідно із актом прийому-передачі спірним майном КСП, яке не виділене натурі кожному із них, отже, не набули права власності на спірне майно у встановленому законом порядку, а тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик