Справа № 474/983/17
Провадження № 2/474/30/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.03.18 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 954 грн. 60 коп., -

встановив:

30.11.2017р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з ОСОБА_1 (далі - відповідач) був укладений договір б/н від 15.05.2014 року, за яким остання отримала кредит у розмірі 4 200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 06.11.2017р. у неї перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 12 954 грн. 60 коп., з якої: 2 259 грн. 61 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 4 969 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 632 грн. 11 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 593 грн. 08 коп. - штраф (процентна складова).

31.01.2017р. відповідач подала відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову обґрунтовуючи це тим, що:

- позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення в належній формі договору про надання банківських послуг, оскільки вона не ознайомлювалася та не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, Пам'ятку клієнта (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-16цс15);

- позивачем збільшено розмір відсотків без належного повідомлення відповідача та отримання його згоди;

- позивачем в порушення вимог чинного законодавства застосовано подвійну відповідальність за одне й теж порушення у мов договору у виді пені та штрафу, в зв'язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафів.

При чому відповідач просить застосувати строк позовної давності, який слід відраховувати з 16.08.2014р. та 01.09.2014р. (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-160цс14 та у справі № 6-20цс14).

Також відповідач, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 551 ЦПК України, просить зменшити розмір пені до 100 грн. 00 коп.

20.02.2018р. та 02.03.2018р. представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності № 3839-К-О від 24.01.2018р., подала до суду відповідь на відзив, в якому вказує на необґрунтованість заперечень відповідача проти позовних вимог та обґрунтованість і доведеність позовних вимог, які відповідають приписам чинного законодавства та умовам кредитного договору, в зв'язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

28.02.2018р. відповідач подала до суду заперечення, в яких вказує, що відповідь на відзив безпідставна та необґрунтована та не підтверджується належними доказами.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 30.11.2017р. представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності № 8500-К-Н-О від 11.09.2017р., подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Водночас, 06.03.2017р. від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання, в якому він просить перенести розгляд справи на іншу дату в зв'язку з необхідністю додаткового часу для надання доказів та пояснень. При чому матеріали справи не містять та до клопотання не додано довіреності позивача на вказаного представника на право ведення справи в суді.

Частинами 1 та 2 ст. 64 ЦПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

В свою чергу, згідно приписів п. 1 ч. 1, ч.ч. 3, 6-8 ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним цифровим підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Таким чином, з урахуванням приписів ЦПК України, суд приймає до уваги клопотання представника позивача ОСОБА_3 та не приймає до уваги клопотання представника позивача ОСОБА_4

Відповідач у судове засідання не зявилася, проте 31.01.2018р. звернулася до суду з заявою, в якій просить розглядати справу в її відсутності, керуючись верховенством права, неупереджено та обєктивно, позов не визнає з підстав викладених у своєму відзиві.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, проаналізувавши доводи висвітлені у позовній заяві та відповіді на відзив щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також доводи висвітлені у відзиві на позов та запереченнях щодо безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у простій письмовій формі 15.05.2014р. уклали кредитний договір, який складається із заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов та правил), Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку.

Відповідно до умов кредитного договору позивач випустив та надав відповідачеві - держателю платіжну картку, тип кредитного ліміту: фінансовий. На день укладення цього договору встановив ліміт у розмірі 4 200 грн. 00 коп., із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору у 27.60 % в місяць із розрахунку 360 днів в році. Вказане підтверджується Анкетою-заявою ОСОБА_1 від 15.05.2014р., Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Умов та правилами надання банківських послуг, з якими відповідач була ознайомлена в день укладення договору письмово. Згідно умов кредитування, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, погашення відбувається в строк до 25 числа наступного за звітним шляхом внесення коштів на карту клієнтом, або шляхом списання банком самостійно з дебіторської карти клієнта.

Згідно матеріалів справи, зокрема довідки позивача № 30.1.0.0/2-20171127/66 від 20.02.2018р. вбачається, що відповідач згідно умов кредитного договору отримала картки № 599370, № 588123 та № 074164, остання з яких мала термін дії до останнього дня вересня 2021 року.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правилами надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 Правил користування платіжною карткою, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору боржник сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

У відповідності до п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Відповідно до п. 2.1.1.12.10 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком частки у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідач суму кредиту отримала, однак зобов'язання повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконала, у зв'язку з чим у останньої перед кредитором виникла заборгованість.

Згідно розрахунку позивача станом на 06.11.2017р. у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 12 954 грн. 60 коп., з якої: 2 259 грн. 61 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 4 969 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 632 грн. 11 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 593 грн. 08 коп. - штраф (процентна складова). Вказаний розрахунок відповідачем не спростований.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення відповідачем було здійснено 16.02.2017р. в сумі 100 грн. 88 коп. Після цього, відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Щодо заперечень відповідача стосовно підтвердження факту укладення в належній формі договору про надання банківських послуг та ознайомлення та підпису нею Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, Пам'ятку клієнта, слід зазначити наступне.

Верховного Суду України у постанові від 11.03.2015р. у справі № 6-16цс15 висловив правову позицію, згідно якої: Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим доводи позичальника про не ознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими.

Тобто Верховний Суд України висловив правову позицію проте, що доводи позичальника про не ознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими за умови відсутності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

З матеріалів справи слідує, що відповідач підписуючи заяву на отримання кредиту підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, при чому матеріали справи містять роздруківки з банківського сайту www.privatbank.ua щодо розміщення Умовами та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які діяли на час укладення кредитного договору, та які в свою чергу долученні позивачем до матеріалів справи.

З матеріалів справи також вбачається, що підвищення процентної ставки по кредиту відбулося відповідно до умов кредитного договору та матеріали справи містять роздруківки з банківського сайту www.privatbank.ua щодо розміщення інформації про зміну процентної ставки. При чому матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту не згоди відповідача зі зміненим розміром процентної ставки, а з виписки по рахунку відповідача слідує, що остання після зміни в односторонньому порядку позивачем процентної ставки продовжувала користуватися карткою, здійснювати оплату по кредиту, не зверталася до банку із заявами про незгоду з вказаними змінами чи закриття карткового рахунку, що свідчить про прийняття останньою змін процентної ставки.

Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надала банку письмової заяви про закриття картрахунку, та у неї у зв'язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором, відповідач не звернулася з заявою про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, а з вищевикладеного слідує, що позовні вимоги в частині стягнення 2 259 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 4 969 грн. 80 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 632 грн. 11 коп. - заборгованість за пенею є законними та обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів слід зазначити наступне.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк сторонами, тобто позивачем та відповідачем передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по любому із грошових зобов'язань, передбачених договором.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем слідує, що за одні і ті ж порушення строків виконання грошових зобов'язань позивачем до відповідача застосовано цивільно-правову відповідальність як у виді пені, так і виді штрафів.

Наявність даних фактичних обставин справи не узгоджується із висновком Верховного Суду України від 21.10.2015р у справі за № 6-2003цс15, яким визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафі є необґрунтованими, не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак не підлягають задоволенню.

Отже, в сукупності вищевикладеного слідує, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 11 281 грн. 39 коп., в тому числі 2 259 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом; 4 969 грн. 80 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 632 грн. 11 коп. - заборгованість за пенею, є законними та обґрунтованими, проте слід зазначити наступне.

31.01.2018р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову та застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає, що згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як строк договору, так і строк (термін) виконання зобовязання (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, а також визначено кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Водночас, слід також враховувати, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція Верховного Суду України висловлена в постановах від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14).

Позивач звернувся до суду з позов 27.11.2017р., що підтверджується реєстром поштових відправлень № 8863830.

З розрахунку позовних вимог згідно кредитного договору б/н від 15.05.2014р. вбачається, що поточна заборгованість по кредиту нараховувалася відповідачу починаючи з 26.06.2014р. по 06.11.2017р., при чому строк дії картки визначений до кінця вересня 2021 року, а відтак, враховуючи момент звернення позивача до суду та правову позицію Верховного Суду України, позивач з вимогою про стягнення основної заборгованості по кредиту в сумі 2 259 грн. 61 коп. звернувся до суду до спливу позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відсотки за користування кредитом нараховувалися з 16.06.2014р. по 31.05.2017р., при чому відповідач здійснював часткові оплати заборгованості за кредитом, остання з яких була проведена 16.02.2017р. в сумі 100 грн. 88 коп., яка пішла на погашення заборгованості по відсоткам, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, однак, враховуючи момент звернення позивача до суду з вказаним позовом (27.11.2017р.) та те, що розмір відсотків визначається щомісячними платежами, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягають задоволенню в межах позовної давності тривалістю три роки, а саме за період з 27.11.2014р. по 27.11.2017р. в сумі 4 881 грн. 66 коп.

Пеня нараховувалася з 01.07.2014р. по 01.11.2017р., при чому з розрахунку позивача слідує, що станом на 06.11.2017р. загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов'язання становить 160 грн. 94 коп. У вказаний період позивачем відповідачу також нараховувалася пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. на загальну суму 1 250 грн. 00 коп. Таким чином, враховуючи момент звернення позивача до суду з вказаним позовом (27.11.2017р.) позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в межах позовної давності тривалістю один рік, а саме за період з 27.11.2016р. по 27.11.2017р. в сумі 1 260 грн. 94 коп.

Таким чином, в сукупності вищевикладеного слідує, що задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 8 402 грн. 21 коп., в тому числі 2 259 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом; 4 881 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 260 грн. 94 коп. - заборгованість за пенею.

Стосовно зменшення розміру неустойки слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦПК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, чинним законодавством надано суду лише право на зменшення неустойки за умови існування двох факторів, а саме: розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитом, яка підлягає задоволенню по тілу кредиту становить 2 259 грн. 61 коп., по відсоткам становить 4 881 грн. 66, а розмір неустойки становить 1 260 грн. 94 коп., а тому вказаний розмір неустойки не перевищує розмір збитків.

З огляду на вищевикладене в сукупності слідує, що в суду відсутні законні підстави для зменшення розміру неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 037 грн. 60 коп. (64,85 %).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 954 грн. 60 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором б/н від 15.05.2014 року станом на 06.11.2017 року в розмірі 8 402 (вісім тисяч чотириста дві) грн. 21 коп., з якої: 2 259 (дві тисячі двісті пятдесят девять) грн. 61 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 4 881 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 66 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 260 (одна тисяча двісті шістдесят) грн. 94 коп. - заборгованість за пенею.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 Михайлівни на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати у розмірі 1 037 (одна тисяча тридцять сім) грн. 60 коп., сплаченого судового збору.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ф.Г. Сокол