Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 750/8689/15-ц

провадження № 61-14968св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Стеченко СергійСергійович,

відповідач - ОСОБА_5,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Губар В. С., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») і ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 22 000,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом строком до 04 грудня 2037 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 06 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року первісний кредитор відступив ПАТ «Дельта банк» права вимоги за вказаними правочинами.

ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 450 979,12 грн.

На підставі вказаного, ПАТ «Дельта банк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 грудня 2007 року у розмірі 450 979,12 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2015 року у складі судді Жука М. І. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 грудня 2007 року у розмірі 450 979,12 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 06 грудня 2007 року, ринкова вартість квартири станом на 28 вересня 2015 року становить 342 973,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 3 429,73 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки у разі порушення боржником умов кредитного договору, тому встановивши, що відповідач порушив умови кредитного договору, суд дійшов висновку про задоволення позову і визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_5 не надав згоди на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем. Крім того, стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює таке право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тому в судовому порядку позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню лише з указаних підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Вказаний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки законом не передбачено визнання права власності на заставлене майно за рішенням суду.

При цьому позивач не позбавлений згідно зі статтями 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк