Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 237/3641/17-ц

провадження № 61-38 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представники позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна»,

представники відповідача - Процюк ОлександрОлександрович, Жовтяк Лідія Євгенівна,

третя особа - компанія «МІНОВА ХОЛДИНГ ГмбХ» (MINOVA HOLDING GmbH),

представник третьої особи - БіднийЄвген Михайлович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року в складі суддів: Біляєвої О. М., Гапонова А. В., Кішкіної І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна» (далі - ТОВ «Мінова Україна») про стягнення орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Мінова Україна» укладено договори оренди (найму) від 14 травня 2014 року, від 15 травня 2014 року, 19 травня 2014 року та 22 травня 2014 року, за умовами яких відповідач отримав у строкове платне користуванняспецтехніку.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови цих договорів щодо виплати орендної плати, позивач просив стягнути з ТОВ «Мінова Україна» орендну плату, пеню, інфляційні втрати та 3 % річних на загальну суму 5 598 474,37 грн.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 11 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ТОВ «Мінова Україна» на користь ОСОБА_3 заборгованість на загальну суму 5 598 474,37 грн, а саме: за договором найму (оренди) від 22 травня 2014 року: 1 512 000,00 грн заборгованості із орендної плати, 102 991,72 грн пені, 47 274,82 грн інфляційних втрат, 12 303,00 грн у відшкодування 3 % річних; за договором найму (оренди) від 19 травня 2014 року: 1 044 000,00 грн заборгованості із орендної плати, 73 137,21 грн пені, 32 642,14 грн інфляційних втрат, 8 752,00 грн у відшкодування 3 % річних; за договором найму (оренди) від 15 травня 2014 року: 1 260 000,00 грн заборгованості із орендної плати, 91 859,18 грн пені, 39 395,58 грн інфляційних втрат, 10 978,00 грн у відшкодування 3 % річних; за договором найму (оренди) від 14 травня 2014 року: 1 224 000,00 грн заборгованості із орендної плати, 90 106,52 грн пені, 38 270,09 грн інфляційних втрат, 10 764,00 грн у відшкодування 3 % річних.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов договорів найму (оренди) щодо сплати орендної плати та повернення транспортних засобів, на користь позивача підлягають стягненню орендна плата, неустойка, інфляційні втрати та 3 % річних.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що згідно зі статутом відповідача попереднє погодження будь-яких правочинів щодо обладнання, яке використовується ТОВ «Мінова Україна», належить до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства, незалежно від суми такого правочину, тому прийняте судом першої інстанції рішення стосується прав та обов'язків компанії «МІНОВА ХОЛДИНГ ГмбХ» (MINOVA HOLDING GmbH) як засновника ТОВ «Мінова Україна», що не була залучена до участі у справі, а на стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача не можуть бути застосовані.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не оспорював повноважень директора ТОВ «Мінова Україна» на укладення договорів оренди (найму), не вважав договори нікчемними та не зазначав підстав, з яких ці договори можуть бути визнані недійсними. Тому всупереч вимогам статей 58, 59 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції не мав підстав залучати до матеріалів справи Статут ТОВ «Мінова Україна» та досліджувати його положення. Зазначає, що укладення таких договорів оренди (найму) не суперечить законодавству України, Статуту товариства, та відповідає повноваженням директора ТОВ «Мінова Україна». Також зазначає, що у справі немає підстав вважати, що при укладенні договорів оренди (найму) сторони не дотримались вимог статті 799 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки справа не містить доказів того, що передана у оренду (найм) спецтехніка є транспортними засобами.

У лютому 2018 року ТОВ «Мінова Україна» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що суди не встановили фактичних обставин справи, не надали оцінки тому, що договори найму транспортних засобів є нікчемними та не створюють юридичних наслідків у зв'язку з недотримання вимог закону щодо нотаріального посвідчення; не перевірили повноваження директора ТОВ «Мінова Україна» на укладення таких договорів та обставини набуття позивачем права власності на транспортні засоби, що передавались ним в оренду (найм). Крім того, ТОВ «Мінова Україна» зазначає, що печатка відповідача, якою посвідчувались підписи директора у договорах оренди (найму), виготовлена набагато пізніше від дат укладення цих договорів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Спір у справі стосується стягнення заборгованості з орендної плати, неустойки та сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за договорами оренди (найму) від 14, 15, 19, 22 травня 2014 року, укладеними між ОСОБА_3 та ТОВ «Мінова Україна». За умовами цих договорів позивач передав у строкове платне користування відповідача транспортні засоби: кран гусеничний РДК-25-1, заводський номер 5554, вилковий навантажувач CAT DP18NT, серійний номер T16D-70129, вилковий навантажувач KOMATSU FD30T16, вилковий навантажувач CAT DP30NT, серійний номер T14E-35271.

Висновки суду апеляційної інстанції, що спірні правовідносини стосуються прав та обов'язків учасника (засновника) господарського товариства, не залученого судом першої інстанції до участі у справі, не можуть вважатись обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Компанія «МІНОВА ХОЛДИНГ ГмбХ» (MINOVA HOLDING GmbH) як засновник ТОВ «Мінова Україна» не була учасником господарських правовідносин, які виникли між сторонами у справі та перебували предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставин, з якими закон пов'язує наявність порушеного права учасника (засновника), у справі не встановлено.

З висновками суду першої інстанції щодо задоволення заявлених вимог також погодитись не можна, оскільки вони зроблені без урахування статті 799 ЦК України, згідно з частиною другою якої договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до пункту 6 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 січня 2010 року № 8, юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи (далі - власники) зобов'язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України.

Пунктами 7 та 18 Порядку передбачено, що технологічний транспортний засіб, що належить юридичній особі, реєструється за місцезнаходженням органу управління юридичної особи, а той, що належить фізичній особі, - за місцем проживання або перебування фізичної особи. На зареєстрований технологічний транспортний засіб видаються свідоцтво про реєстрацію встановленого зразка та номерний знак, що відповідає державному стандарту.

Реєстрація, перереєстрація, тимчасова реєстрація, взяття на облік та зняття з нього технологічного транспортного засобу здійснюється територіальними органами Держпраці. Експлуатація незареєстрованих технологічних транспортних засобів забороняється (пункти 3 та 8 Порядку).

Навантажувач - машина циклічної дії, що належить до безрейкового долішнього транспорту (технологічних транспортних засобів), обладнана підіймальним механізмом (вантажопідіймачем) і вилами (платформою) або одним із змінних вантажозахоплювальних пристроїв для забезпечення підіймання, транспортування, навантаження та розвантаження, штабелювання та укладання вантажів (Правила охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт, затверджені наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 19 січня 2015 року № 21).

Отже, навантажувачі всіх типів належать до технологічних транспортних засобів, реєструються в територіальному органі Держпраці їх власниками чи особами, що використовують їх на законних підставах, та можуть передаватись в найм (оренду) іншим особам лише за умови дотримання вимог статті 799 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина друга статті 215, частина перша статті 216 ЦК України).

У справі питання державної реєстрації технологічних транспортних засобів та нотаріального посвідчення договорів найму (оренди) не досліджувалось, суд першої інстанції не вжив усіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини та надавати їм оцінку, тому постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 11 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик