Справа № 226/1672/18
Справа № 235/1672/18
Провадження № 2/226/673/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Мирноград

Димитровській міській суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.

при секретарі Попенко І.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 міська рада, до ОСОБА_3 центральної міської лікарні про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 центральної міської лікарні (далі за текстом ЦМЛ) про поновлення на роботі, в обґрунтування якого вказала, що вона працювала у відповідача на 1,0 ставки на посаді сестри медичної кабінету стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами. 23.03.2018 її було попереджено про те, що у зв'язку з реорганізацією стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами на підставі наказу по ЦМЛ від 16.03.3018 № 101 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії ОСОБА_3 центральної міської лікарні, скорочення чисельності та штату працівників» (далі наказ № 101) та штатного розпису ЦМЛ, діючого з 23.05.2018, її посада підлягає скороченню. За наказом відповідача № 205-к від 11.06.2018 вона була звільнена 11.06.2018 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України із займаної посади. Не погоджуючись зі своїм звільненням, вказала, що відповідно до рішення міської ради від 14.02.2018 із організаційної структури ЦМЛ виключена стоматологічна поліклініка із спеціальними прийомами кабінетами, тоді як у складі ЦМЛ функціонувала стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами. Також відповідач не має та не мав відокремлених структурних підрозділів, тоді як за діючим законодавством реорганізація може стосуватися тільки юридичної особи. Зазначена у наказі № 101 мета його прийняття - оптимізація та підвищення ефективності медичного обслуговування малозахищених верств населення м.Мирнограда, розширення можливостей щодо його доступності та якості, враховуючи необхідність використання бюджетних коштів явно не узгоджується з фактичними обставинами. Отримане нею у березні 2018 року попередження вказувало на її вивільнення за скороченням 22.05.2018, однак, 22.05.2018 цього не сталося; інших попереджень про звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП від відповідача вона не отримувала. За наказами відповідача від 22.03.2018 № 108/1, від 23.03.2018 № 112, від 26.03.2018 № 115, від 28.03.2018 № 116, від 02.04.2018 № 117/1 були внесені зміни до пункту 1 наказу № 101, якими визначалося нове число працівників ЦМЛ, посади яких вказано до скорочення і які отримали попередження про вивільнення 22.03.2018, 23.03.2018, 26.03.2018 тощо. Оскільки за змістом зазначені вище накази відповідача своїми приписами скасовували попередні, на час видання наказу № 147 редакція пунктів 1 та 2 наказу № 101 відповідала змісту наказу № 117/1, який приписував провести скорочення 02.06.2018 посади лише одного працівника - ОСОБА_4 Чергове оновлення наказом № 147 від 22.05.2018 пункту 1 наказу № 101 приписувало провести скорочення чисельності та штату відповідних працівників стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами ЦМЛ вже з 11.06.2018. На час видання наказу № 147 попередження, яке вона отримала у березні 2018, втратило юридичну силу. Таким чином, якщо припустити, що цим наказом відповідач зробив чергове попередження про вивільнення її з роботи, тоді з 22.05.2018 до 11.06.2018 сплило менше двох місяців. Зазначене у преамбулі наказу № 147 клопотання голови первинної профспілкової організації ЦМЛ профспілки працівників охорони здоров'я України від 22.05.2018 було скасовано листом даної організації від 23.05.2018. Також, в неї викликає сумніви правомірність підписання наказів про її звільнення в.о.головного лікаря Голубевою Ґ.В., оскільки згідно Витягу з ЄДР єдиним підписантом від ЦМЛ вказана ОСОБА_5 Вона є членом профспілки працівників охорони здоров'я України. У порушення ст.43 КЗпП її вивільнення було здійснено без попередньої згоди вказаної профспілки. Тому позивач просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 11.06.2018 № 205-к про її звільнення з посади сестри медичної на 1,0 ставки стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами; поновити її на роботі з 12.06.2018; розрахувати та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу, починаючи з 12.06.2018 по день поновлення на роботі.

Позивач ОСОБА_2, представники відповідача ОСОБА_3 центральної міської лікарні та третьої особи ОСОБА_3 міської ради, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявилися. ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Крім того позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з письмовою заявою про відмову від позовних вимог, оскільки вона працевлаштувалася до ОСОБА_3 ЦМЛ. При цьому позивач у своїй заяві вказала, що їй розяснені наслідки відповідних процесуальних дій.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив наміри позивача та підтримав її заяву про відмову від позову.

Суд вважає, що заява позивача про відмову від позовних вимог підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, якою регламентовано принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Також відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За приписами п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Частиною 2 даної статті регламентовано, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Беручи до уваги наведені норми закону, те, що заява позивача не суперечить закону і не порушує нічиї права, свободи та інтереси, позивач обізнана з наслідками закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позову і закрити провадження по справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.49, 206, 255, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 центральної міської лікарні, третя особа ОСОБА_3 міська рада, про поновлення на роботі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у пятнадцятиденний строк з дня оголошення ухвали суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ж.Є.Редько