КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

справа 761/17354/17

провадження № 22-ц/824/439/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

треті особи - Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Києві, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року у складі судді Волошина В.О. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Києві, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, у якому просив визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3 600,00 грн. та судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Шевченківським районним судом міста Києва залучено до справи третю особу Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Києві, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач не є членом сім'ї позивача та з 2015 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин. На підтвердження зазначеної обставини, позивачем до суду надано заяву ОСОБА_4 до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про зміну її адреси. Матеріали справи не містять відомостей щодо конфліктів між відповідачем та дружиною позивача, внаслідок яких відповідач залишила житлове приміщення. Крім того, те, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин також підтверджується поясненнями свідків, які були надані під час розгляду справи судом першої інстанції.

Також зазначає, що відповідачу на праві власності належать інші об'єкти нерухомого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що причинами її виїзду з будинку позивача у 2015 року були конфлікти та бійки на побутовому рівні між нею та дружиною позивача. Крім того, дружиною позивача були створені умови проживання, які загрожували життю та здоров'ю відповідача та її неповнолітніх дітей. З приводу зазначених обставин вона зверталася до правоохоронних органів. Крім того, зазначає, що їй не належить на праві власності будь-яке інше житло.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

В судове засідання представник третіх осіб не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів у підтвердження того, що відповідач не проживає в квартирі, належній позивачу, без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 57/100 частина будинку АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 31 березня 1994 року (а.с.13).

Відповідно до довідки Форми №3, у зазначеному житловому приміщенні зареєстровані позивач ОСОБА_3, його мати ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_4, дружина позивача ОСОБА_4 та його діти ОСОБА_7, 2012 року народження, ОСОБА_7, 2015 року народження, ОСОБА_8, 2003 року народження, ОСОБА_9, 2006 року народження (а.с.14).

З 01 грудня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року по цивільній справі № 2-13039/2010.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на вимоги ч.2 ст. 405 України, вказуючи при цьому на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік, не сплачує комунальні послуги за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири.

Згідно із положеннями статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року, з 2008 року сторони не проживають разом, шлюбні відносини припинені і вони не ведуть спільного господарства.

25.03.2016 року відповідач звернулася до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві із заявою, в якій просила змінити її адресу у виконавчому провадженні на адресу: АДРЕСА_2 (а.с.25).

Надаючи пояснення у судді першої інстанції свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили, що з 2015 року відповідач у будинку, який належить позивачу на праві власності, не проживає та залишила його.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначала, що вона із спільними з позивачем дітьми постійно проживали у спірному житловому будинку до 2015 року.

Тобто, відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2015 року, більше року до звернення до суду позивача з даним позовом.

Крім того, з 2015 року відповідач не зверталася до правоохоронних органів із заявами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням чи до суду із таким же позовом.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідачем не доведено, що вона не проживала з 2015 року у квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є помилковим.

Надані відповідачем під час апеляційного розгляду на спростування обставин, зазначених у апеляційній скарзі та підтвердження того, що вона не проживала у спірному житловому приміщенні з поважних причин відповідь Головного управління національної поліції у м. Києві від 11.09.2018 року №А-4216/125/56-2018 та витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.09.2014 року, від 16.09.2013 року, не містять відомостей ні щодо проживання відповідача у спірній квартирі, ні щодо поважності причин її відсутності та не підтверджують, що конфлікти і сварки з дружиною позивача стали підставою для не проживання її у цій квартирі з 2015 року.

Оцінивши надані сторонами докази, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач не проживає у спірному житлі без поважних причин з 2015 року.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Заявляючи вимоги про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 3600,00 грн., позивач надав суду договір про надання юридичних послуг адвоката від 07.03.2017 року,укладений з адвокатом ОСОБА_5, кошторис наданих юридичних послуг адвокатом ОСОБА_5 від 18.05.2017 року та акт виконаних робіт та наданих послуг від 18.05.2017 року згідно з договором про надання юридичних послуг адвокатом б/н від 07.03.2017 року, згідно якого 15.05.2017 року замовник сплатив кошти у розмірі 3600,00 грн.

Відповідно до кошторису наданих юридичних послуг адвокатом ОСОБА_5 від 18.05.2017 року, послуги, що надавалися адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 по даній справі: надання консультації в галузі цивільного права щодо виселення ОСОБА_4 30 хв. становить 320,00 грн., ознайомлення з документами щодо виселення 07 хв. 30 сек. становить 80,00 грн., підготовка, написання та направлення адвокатських запитів про отримання документів для подання до суду 1 год. становить 640,00 грн., підготовка, аналіз чинного законодавства, складання позовної заяви, підготовка та подання позовної заяви з додатками до суду 4 год. становить 2560,00 грн. (а.с.36).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає понесені ним витрати на правничу допомогу у сумі 3600,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в місті Києві, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) 1600,00 гривень судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 3 600,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді