Справа № 375/1009/17
Провадження № 2/375/12/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 Рокитнянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., за участю позивача ОСОБА_1 та відповідача - ОСОБА_2, їх представників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Рокитнянський районний ВДРАЦС про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно за законом,-

УСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те. що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був її батьком.

Після його смерті відкрилася спадщина і для прийняття спадщини необхідно встановлення батьківства та визнання права власності на спадкове майно за наступних обставин.

Мати позивачки - ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_5 без укладення шлюбу з вересня 1981 року в АДРЕСА_1. З травня 1982 по грудень 1982 року вони спільно проживали в с.Яблунівка Білоцерківського району, де ОСОБА_7 працював лісником. З грудня 1982 року ОСОБА_5 перейшов на роботу в с.Бушево, де вони спільно проживали до квітня 1983 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 під час спільного проживання у них народилася донька - ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане 24 лютого 1983 року райвідділом ЗАГС. Запис про батька дитини у свідоцтві про її народження на той час було зроблено відповідно до положень ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України за прізвищем матері і за вказівкою останньої було вчинено запис про її імя та по-батькові.З квітня 1983 року переїхали проживати в с.Синява.

Зазначає також, що ОСОБА_5 визнавав її своєю дочкою з дня її народження, постійно спілкувався з нею та проводив час, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу і вона завжди називала його батьком.

Свій шлюб батьки зареєстрували офіційно 14.05.1991 року, проте запис про батьківство ОСОБА_5 щодо неї так і не було вчинено з певних причин за життя останнього, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлення факту батьківства ОСОБА_5 щодо неї необхідне їй для прийняття спадщини після смерті останнього.

Просить встановити факт батьківства ОСОБА_5 стосовно позивачки та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5.

У судовому засіданні заявник та її представник позовну заяву підтримали за викладених у ній обставин і підстав, просили задовольнити в повному обсязі та позивач доповнила, що всі родичі батька - його сестри та їх діти визнавали її за дочку ОСОБА_5, називали племінницею та сестрою. Вона відвідувала сімейні свята, як дочка ОСОБА_5 з ним та матір»ю і вона також називала його батьком, він проти цього не заперечував. Мати просила батька узаконити його відносини з дочкою, тобто з позивачкою, але той казав, що спочатку зареєструєм шлюб, потім все інше, але мати була проти укладення шлюбу із батьком і тому до його смерті питання про батьківство залишилося невирішеним. Уклали шлюб тільки 14.05.1991, але непорозуміння в родині та складність їх характерів не дали батькові та матері належним чином оформити документи про її народження.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, ло суду не з»явилася, направила до суду свого представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що підтвердження проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надані зацікавленими особами, які є родичами або сусідами.

Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Натомість подала заяву, якою просить розглянути справу за відсутності свого представника та при вирішенні заяви поклалася на розсуд суду, позовні вимоги підтримала.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є матір»ю позивачки. З ОСОБА_5 вона познайомилася восени 1980 року і з 1981 року почала проживати з ним однією сім»єю, після того, як у березні 1980 року розірвала шлюб з першим чоловіком. Від першого шлюбу мається дочка ОСОБА_8. У травні 1982 року поїхали в с.Яблунівка Білоцерківського району на роботу ОСОБА_5. Там вона вже була вагітна позивачкою. ОСОБА_5 забрав її з дитиною з пологового будинку і перевіз в с.Бушево, куди перейшов до цього часу на роботу в Бушівське лісництво. Просила записати його батьком, але він не погодився, бо шлюб не зареєстрований і тому вона сама записала його батьком, але на її прізвище. Дитині було вже 3 місяці. Почалися сварки і вона з дитиною переїхала в стару хату його матері, куди ж переїхав і ОСОБА_5. У квітні 1989 року померла матір ОСОБА_5. Згодом у травні 1991 року зареєстрували шлюб, але дочку не записали на чоловіка, так як необхідно було її усиновляти. Згодом ОСОБА_5 поїхав працювати на північ Росії. У листопаді 2004 року ОСОБА_5 повернувся і вияснилося, що він сидів у місцях позбавлення волі. До цього часу у 1994 році шлюб між ними вже був розірваний. Родичі чоловіка визнавали ОСОБА_1 за свою родичку, як дочку ОСОБА_5. Він же організував хрестини ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_1 суду показала, що знає ОСОБА_6 з дитинства. ОСОБА_6 почала проживати з ОСОБА_5 однією сім»єю з 1981 року. Спочатку вони жили в с.Синява, а потім поїхали в с.Яблунівка Білоцерківського району. Згодом вернулися в с.Бушево в лісництво, потім проживали в будинку його матері в с.Синява по вул.Першотравневій. Під час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_1, яку всі знали як дочку ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_1 суду показала, що є дочкою ОСОБА_6 та сестрою позивачки по матері. Пам»ятає, що в дитинстві жили з ОСОБА_5 в с.Яблунівка в лісі, де була корова. Згодом повернулися в с.Бушево, де народилася позивачка. Там держали трьох бичків. Потім переїхали в с.Синява до матері ОСОБА_5 - ОСОБА_12, яку доглядала її матір. ОСОБА_5 всім казав, що у нього є рідна дочка ОСОБА_1 і яка називала його батьком. Родичі ОСОБА_5 відносилися до ОСОБА_1, як до його доньки. Даже коли матері призначили допомогу як матері-одиначці, то сестри заяви в собесі, що в неї є чоловік - ОСОБА_5 - батько ОСОБА_1, з яким вона проживає і їй припинили виплачувати вказану допомогу. З півночі ОСОБА_5 привозив подарунки в основному ОСОБА_1 - одежу, іграшки, а їй тільки цукерки.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона є сусідкою ОСОБА_5. Хвалився, що в нього є дочка ОСОБА_1, яку він любить. На весіллі її сина був ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6. Вони не завжди проживали в матері, а й в інших населених пунктах - Яблунівка, Бушево? потім знову повернулися до матері. Водив її в садок, забирав звідти.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що є молодшою сестрою ОСОБА_6. Після смерті батька - у червні 1980 року, сестра десь з кінця 1981 року почала проживати з ОСОБА_5. Спочатку жили в їх матері, потім поїхали в с.Яблунівка, де держали вулики з бджолами та корову, яку їм дала їх матір. Згодом переїхали в будинок матері ОСОБА_5 - ОСОБА_12. Свідок є хрещеною ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що відповідачка є її матір»ю. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 більше не жили, чим жили разом. Разом вони жили в с.Яблунівка, в с.Бушево. Це було десь у 1982 році. Чула від ОСОБА_5 - її дядька, що хати вони не нажили, дитина не його і хай їх розведе РАГС, це коли вони мали намір розірвати шлюб. Вони на цей час проживали в с.Синява в будинку його матері. Він матеріально допомагав дружині - ОСОБА_6 та її дитині - ОСОБА_1. Вважає, що він не визнавав ОСОБА_1 за свою дитину, чому це так було, не знає. Чому він не узаконив відносини з ОСОБА_1, не знає. Останні роки він жив дуже погано, хата обгоріла і умов для проживання майже не було. Тільки його сестра - відповідачка по справі, допомогала братові.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_5 є бабусиним братом. Бачила, що він приблизно з 2008 року проживав сам. Знає, що раніше він проживав з ОСОБА_6. За його дочку розмови не було. ОСОБА_1 не знає.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що ОСОБА_5 рідний брат його бабусі, з якою він проживає. Проживав той в будинку матері сам. Часто спілкувався з ним після повернення останнього з місць позбавлення волі. Колишню дружину ОСОБА_5 - ОСОБА_6 і її дочку не знає. ОСОБА_5 сказав, що дочки в нього немає. На запитання кому залишиться будинок після його смерті той відповів, що дістанеться тому, хто його поховає.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в період з вересня 1981 року по 14.05.1991 року мати заявниці - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. При цьому вони жили повноцінною сімєю, маючи взаємні права та обов'язки подружжя, ведучи спільний бюджет та спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 народила дочку ОСОБА_1, відомості про яку були внесені до Книги записів народжень у відповідності до ст. 55 КпШС Української РСР, а саме за прізвищем матері, а імя дитини та по-батькові були внесені за вказівкою матері. ОСОБА_6 з донькою ОСОБА_1 ОСОБА_5 забрав з полового будинку і привіз до будинку в с.Бушево, де вони продовжили проживати і надалі, вели спільне господарство.

14.05.1991 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, який був розірваний за ініціативою ОСОБА_6 18.10.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 4 від 05.10.2016 року.

Як показали свідки ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_14, ОСОБА_1 та ОСОБА_15 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з кінця 1981 року проживали однією сім»єю, переїздили до різних місць проживання, потім проживали в будинку матері ОСОБА_5 - ОСОБА_12 в с.Синява однією сім»ю, як подружжя без реєстрації шлюбу, згодом зареєстрували шлюб і завжди вели спільне господарство. Під час спільного проживання однією сім»єю у них народилася донька ОСОБА_1, яку ОСОБА_5 визнавав за свою доньку, пишався цим, водив та забирав з дитячого садка. Не заперечував проти запису у свідоцтві про народження батьком ОСОБА_1.

Суд вважає, що показання вказаних свідків об»єктивно підтверджені матеріалами справи і не спростовуються показаннями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, які є заінтересованими особами в результатах розгляду справи, що підтвердив свідок ОСОБА_18, що він ховав ОСОБА_5 і той йому повідомив, що будинок дістанеться тому, що його поховає.

У відповідності до ст.ст. 315 та 319 ЦПК України, пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження судами розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Пунктом 3 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

З огляду на те, що позивач народилася 03 грудня 1982 року суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми КпШС України.

Згідно із ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у запис у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою і що має місце у даній справі.

Відповідно до ст. 53 КпШС Українию України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставини батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 щодо ОСОБА_1.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до довідки №157-02-37 від 20.03.2016, виданої Синявською сільською радою, власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 до дня смерті являлася ОСОБА_20, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. З 1985 року з нею був зареєстрований та проживав її син - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Таким чином ОСОБА_5 є таким, що належним чином прийняв спадщину після померлої ОСОБА_20 і незалежно від часу її відкриття вважається таким що прийняв її, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно іншої довідки №1931-02-37 від 26.12.2016 ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_2. Місце відкриття спадщини - с.Синява Рокитнянського району.

Як було встановлено в судовому засіданні, позивачка є донькою ОСОБА_5 і тому у відповідності до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги.

Згідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Із спадкової справи померлого ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 в установлений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5.

У відповідності до ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно, що залишилося після його смерті, в тому числі і на майно, що ним не було оформлено належним чином після смерті його матері ОСОБА_21, є позивачка.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту прав особи може бути визнання права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 53, 55 КпШС України, положеннями пунктів 3, 7, 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", керуючись ст.ст.16, 328, 392, 1216, 1266 та 1269 ЦК України, ст.ст.12, 13, 77-82, 141, 259, 263, 264-265, 268, 315 та 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5, в тому числі і на майно, що ним не було оформлено після смерті його матері ОСОБА_21 за позивачем ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання до Рокитнянського районного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення чи отримання копії учасником справи, який не був присутній при його проголошенні.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 02.03.2018.

Суддя