ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4460/18Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/199/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/4460/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2018 року, ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст рішення складено 12 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів. Просила збільшити розмір аліментів, присудивши до стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 800,00 грн., з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У травні 2018 року позивачка звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог, у якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 року, із твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів, а саме: присудити до стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх його доходів, щомісячно, починаючи з дати подачі первісної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовує позов тим, що під час перебування у шлюбі, у сторін народилася дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.11.2014 р. у цивільній справі №607/14809/14-ц вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.09.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, стягуваних коштів недостатньо для забезпечення навіть мінімальних потреб дитини, а відповідач у добровільному порядку будь-яких інших коштів дитині не надає. При цьому позивач посилалась на обставини погіршення свого майнового стану у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, представивши відповідні медичні документи, та значного покращення майнового стану відповідача шляхом набуття ним у 2017 році на праві власності п'яти об'єктів нерухомості: житлового будинку, загальною площею 131,5 кв.м, з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1 та чотирьох земельних ділянок у цьому ж населеному пункті, а на загальну вартість майна 593700 грн. про що позивач подала відповідні докази.

У зв'язку із цим, позивач просить суд задовольнити змінені позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2018 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 року у цивільній справі №607/14809/14-ц та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п'ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, просить скасувати рішення суду в частині присудження до стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та ухвалити нове рішення, яким присудити до стягнення з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що документальними доказами по справі підтверджено, а судом не спростовано цілком задовільне матеріальне становище ОСОБА_3, якому на даний час на праві особистої приватної власності належить п'ять об'єктів нерухомості, зокрема: житловий будинок загальною площею 131,5 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходиться по вул.Шевченка,36 в с.Кам'янки Підволочиського району Тернопільської області, земельна ділянка для його обслуговування та три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (земельні паї) в цьому ж населеному пункті за користування якими можлива як натуральна, так і грошова форма розрахунку. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_3 утримує непрацездатну матір ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, не підтверджено жодними доказами по справі і грунтується виключно на словах представника відповідача. Наголошує, що факт народження у ОСОБА_3 у 2017 році дочки ОСОБА_6 не може оцінюватись як фактор істотного погіршення матеріального становища його нової сім'ї, оскільки непрацююча дружина відповідача отримує соціальні виплати, гарантовані державою при народженні дитини і до досягнення нею 3-х річного віку. Вважає, що відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_3 в Україні не виключає можливості отримання ним інших (незареєстрованих) доходів, у тому числі й за межами України. Крім цього, відповідачем свідомо замовчуються факти його неодноразових поїздок за кордон та його працевлаштування за кордоном.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує, рішення суду першої інстанції вважає законним і обгрунтованим. У якості головної підстави невизнання апеляційної скарги відповідач вказує на свій важкий моральний та матеріальний стан, оскільки на даний час не має постійної роботи, на його утриманні знаходиться малолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацююча дружина та мати-інвалід, 1953 року народження, ІІІ групи, яка нещодавно перенесла інсульт і потребує постійної матеріальної допомоги на лікування.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи апеляційної скарги.

Відповідач подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти апеляційної скарги заперечив, вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши осіб, які з'явилися у судове засідання, доповідь головуючого-судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, змінюючи спосіб стягнення аліментів з відповідача на неповнолітню дочку та стягуючи аліменти у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, суд першої інстанції керувався принципом рівності обов'язку батьків щодо утримання дитини, при цьому суд врахував розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище сторін, наявність на утриманні у відповідача малолітньої дитини від іншого шлюбу, а також його матері - інваліда ІІІ групи, яка отримує пенсію по інвалідності.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо розміру аліментів - 1/6 частини від доходу відповідача, оскільки такий розмір аліментів визначений при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, видане 25.12.2007 р. Шляхтинецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 08.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2014 р. шлюб між сторонами по справі розірвано.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.11.2014 р. у цивільній справі №607/14809/14-ц вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., щомісячно, починаючи з 03.09.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Із довідки №121 від 26.02.2018 р., виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, вбачається, що дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачем у АДРЕСА_2 без реєстрації.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4, виданим 28.10.2016 р. Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №404, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрував другий шлюб.

Від даного шлюбу у нього народилася дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, видане 27.09.2017 р. Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2262.

Із посвідчення серії НОМЕР_6, виданого 21.04.2005 р. Підволочиським управлінням Пенсійного фонду України вбачається, що мати відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом загального захворювання ІІІ-групи та отримує пенсію по інвалідності.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 року, із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, а саме у розмірі 1/3 частини всіх його доходів, посилаючись на зміни матеріального стану сторін, погіршення її здоров'я (а.с.48-50), що відповідно до ч.3 ст.181, ч.1ст.192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

При цьому позивач подала суду докази - медичні довідки про погіршення стану її здоров'я, стаціонарне лікування (а.с.15-18) та припинення роботи (а.с13-14), необхідністю затрат коштів на лікування.

Позивач також зазначила про значне покращення майнового стану відповідача шляхом набуття ним у 2017 році на праві власності п'яти об'єктів нерухомості: житлового будинку, загальною площею 131,5 кв.м, з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1 та чотирьох земельних ділянок у цьому ж населеному пункті, а на загальну вартість майна - 593700 грн, про що позивач подала відповідні докази (а.с.19-25).

Обставини щодо погіршення стану здоров'я ОСОБА_1, у зв'язку з чим погіршилось її матеріальне становище та покращення майнового стану відповідача були неповно з'ясовані судом, який у своєму рішенні формально зазначив про врахування ним матеріального становища сторін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Neulinger and Shuruk проти Швейцарії», №41615/07, §135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №27853/09, §96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див.справу «Sahin проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003VIII).

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 2018 р. установлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 грн.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію (з урахуванням відповідної редакції закону), згідно із якою СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України); ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням; з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки); отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Однак, аналіз змісту оскаржуваного рішення свідчить, що суд не дослідив усі представлені докази щодо матеріального становища сторін та неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи.

Апеляційний суд, визначивши та дослідивши обставини, передбачені статтею 182 СК України, дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України, оскільки позивач довела погіршення свого матеріального становища, покращення матеріального становища ОСОБА_3 та його фінансову можливість сплачувати аліменти на дитину у заявленому нею розмірі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнувши їх із відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2014 року у цивільній справі №607/14809/14-ц та стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, с.Кам'янки Підволочиського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 704,80 грн та у суді апеляційної інстанції - 1057,20 грн стягнути із відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 листопада 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.