Справа № 212/4415/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорного І.Я,

за участю секретаря судового засідання Гавелі Ю.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в порядку загального провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3; треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ОСОБА_6 ради про визначення часток, визнання права власності, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ОСОБА_6 ради про визначення часток, визнання права власності, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

27 липня 2017 року позивачка уточнила свої позовні вимоги.

У своєму уточненому позові ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення яким визнати рівними частки кожного із співвласників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а саме: 1/4 частини цієї квартири визнати за ОСОБА_2, 1/4 частини - за ОСОБА_4, 1/4 частина - за ОСОБА_5, 1/4 частини - за ОСОБА_3; визнати право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, за позивачем - ОСОБА_2; визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартири АДРЕСА_2, шляхом зняття його з реєстраційного обліку в Відділі реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ОСОБА_6 ради.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що вона та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 1996 року, який було розірвано в 2013 році рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. У шлюбі в них народились двоє дітей: донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2. В 1999 року помешкання за адресою: квартира АДРЕСА_3, де проживала сім`я сторін була приватизована на всіх членів сімї, тобто: на позивача, відповідача, доньку та сина. У вказаній двокімнатній квартирі по теперішній час мешкає вона разом з донькою та сином, підтримує квартиру в належному стані, робить регулярні ремонти, сплачує всі комунальні платежі. Також вона сплачує комунальні платежі за відповідача за весь час з жовтня 2013 року по теперішній час. Сума сплачених нею платежів за відповідача складає 8702 гривні. Відповідач ніколи не приймав участі по сплаті квартплати та комунальних платежів за вищевказаний час, чим ставить її в скрутне матеріальне становище - тому що вона не може оформити державну субсидію для відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом. Відповідач не регулярно сплачує аліменти на дітей. На даний час має заборгованість по сплаті аліментів з червеня 2016 року у сумі по 600 гривень у місяць на доньку. Між нею, відповідачем та сином укладена домовленість про те, що відповідач дарує їх сину гараж, що знаходиться біля їх будинку № 6 по вулиці Конституційній - у рахунок заборгованості по аліментам для сина, у тому числі у рахунок сплати наступних аліментів для сина. Між нею і відповідачем не було досягнуто домовленості про розподіл на договірній основі їх спільної квартири за адресою: АДРЕСА_4, що дісталася їм від її матері ОСОБА_9. Вона вважає, що 1/4 частина даної двох-кімнатної малометражної квартири загальною площею 48,75 кв.м., у тому числі житловою площею 29,5 кв.м., розташованої на другому поверсі житлового будинку є незначною і не може бути відділена відповідачу в натурі з особистим входом, тому просить визнати за нею право власності на частку в квартирі, що належить відповідачу. Також не представляється за можливе спільне користування та володіння цією квартирою нею разом з відповідачем.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась заздалегідь надавши суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представник позивачки ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на зазначені в позові обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що спору між сторонами немає, відповідач визнає позовні вимоги, про що неодноразово подавав суду заяву про визнання позову, однак вчиняти будь-яких дій з приводу розпорядження належним йому майном та добровільного зняття з реєстрації відмовляється.

Відповідач у справі ОСОБА_3 у судове засідання не зявився заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_10 у судове засідання не зявилась заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій позовні вимоги не підтримала та зазначила що, гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу від 07.06.1996 року серія І-КИ № 310166) з 1996 року. Даний шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.10.2013 року.

За час перебування в шлюбі у сторін народились двоє дітей: донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження серія 1-КИ № 273604 від 09.02.2010 року та серія 1-КИ № 273605 від 09.02.2010 року відповідно.

На підставі свідоцтва № ж3772 від 15.12.1999 про право власності на житло квартира № №8 у будинку №6 на вулиці Конституційна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_2, відповідачу ОСОБА_3, третім особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до технічного паспорта квартира № №8 у будинку №6 на вулиці Конституційна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області розташована на другому поверсі двоповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 29,5 кв.м., загальна площа квартири становить 48,75 кв.м.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному із співвласників квартири в даному випадку, а саме позивачу та відповідачу та третім особам належить по 1/4 її частки.

В зв`язку з наведеними обставинами позов в цій частині слід задовольнити та визначити, що частка ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру №8 у будинку №6 на вулиці Конституційна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області становить по 1/4 частці

Що стосується вимог позивача про визнання права власності слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ЦК України), при цьому спосіб захисту визначається або законом або договором (ст. 16 ЦК України). Вибір способу захисту залежить від позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

При визнанні за позивачем права власності на 1/4 частину спірної квартири АДРЕСА_5 за позивачем ОСОБА_2, остання посилається на те, що домовленості щодо розподілу спільної власності між сторонами не було досягнуто, вважає частку відповідача в спірній квартирі незначною та такою, що не може бути виділена в натурі.

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Так, відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Однак, при зверненні з позовом до суду, так і протягом усього розгляду справи позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду вартість частки квартири, що належить відповідачу.

Крім того, поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку.

Відповідачу на праві власності належить 1/4 частина спірної квартири, загальною площею 48,75 кв.м., аналогічні частини належать також іншим співвласникам позивачу та третім особам, відповідно на думку суду в даному випадку частка відповідача не є незначною в розумінні ст. 365 ЦК України.

Припинення права ОСОБА_3 на частку у майні в такий спосіб, при відсутності доказів на їх існування, на думку суду є неприпустимим та таким, що не гуртується на вимогах закону.

Щодо визнання відповідачем ОСОБА_3 позову в цій частині, суд зазначає, що відповідач не позбавлений можливості розпоряджатися належною йому часткою в спірній квартирі на власний розсуд.

Крім цього, що стосується вимоги позивача про визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартири АДРЕСА_2, шляхом зняття його з реєстраційного обліку в Відділі реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ОСОБА_6 ради слід вказати наступне.

При зверненні до суду з даною вимогою, позивач посилається на ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що члени сім і власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку відповідач, не має статусу члена сім`ї власника, в розумінні положень ст. 405 ЦК України, а є співвласником спірного майна.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10,- 76, 83, 95, 133, 141, 259,265 - 268 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3; треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ОСОБА_6 ради про визначення часток, визнання права власності, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру №8 у будинку №6 на вулиці Конституційна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області становить 1/4.

Визначити, що частка ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру №8 у будинку №6 на в улиці Конституційна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області становить 1/4.

Визначити, що частка ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру №8 у будинку №6 на вулиці Конституційна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області становить 1/4.

Визначити, що частка ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру №8 у будинку №6 на вулиці Конституційна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області становить 1/4.

В зв'язку з поділом майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. Я. Чорний