Справа № 357/9971/17 Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/1110/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 47 13.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2018 року м. Київ

справа № 357/9971/17

провадження № 22ц/780/1110/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В., Сліпченка О.І., Савченка С.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у складі судді Дмитренка А.М., повний текст складений 20.11.2017 року,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України:

пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду с зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з відповідача ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по сплаті аліментів, в результаті чого утворилась заборгованість по аліментам.

Позивачка посилаючись на те, що відповідно до норм Сімейного кодексу України одержувач аліментів має право на стягнення пені за несплату аліментів, яка по її розрахункам становить 199 854, 82 гривень, просила суд стягнути з відповідача на її користь зазначену суму неустойки.

У своїх запереченнях відповідач зазначав, що розрахунок заборгованості наведений позивачкою відповідно до довідки ВДВС №21/638 від 28.07.2017 року невірний, оскільки не взято то уваги, що станом на 01.08.2017 року заборгованість складала 1303 грн. Крім того відповідач послався, що на день подачі позову до суду ним було сплачено заборгованість, 05.08. 2017 року зроблено переказ на суму 1405 грн. Також зазначив, що його вини у простроченні сплати аліментів немає, він не ухилявся від сплати аліментів і не є злісним порушником по несплаті аліментів. При цьому вказав, що постійної роботи немає, одружився та має неповнолітню дочку від іншого шлюбу, яку також потрібно утримувати, крім того забезпечував свою матір, інваліда 2 групи, яка хворіла і померла у 2013 році, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала заяву про зменшення позовних вимог та остаточно просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 9874,46 гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 5000 грн. В решті позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу яку мотивує тим, що судом винесено незаконне та необґрунтоване рішення, оскільки суд з незрозумілих причин зменшив суму пені удвічі. Вважає, що судом не здобуто підтвердження поважних причин несвоєчасної сплати аліментів, а отже пеня виникла з вини відповідача. Доводи відповідача не можуть бути підставою для звільнення від покладених на нього обов'язків по сплаті аліментів, тому просить змінити рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не було подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, оскільки він був обізнаний про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів, мав можливість контролювати розмір аліментів, які ним сплачувалися самостійно, при цьому суд враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, зменшив розмір неустойки /пені, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Білоцерківського міського суду Київської області від 16 травня 2001 року, видано виконавчий лист № 2-1841/2001 відповідно до якого з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_7 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян із 04.05.2001 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку №В-21/638 від 28 липня 2017 року, наданого старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС МЮУ ГТУЮ у Київській області Бабін Р.М., заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_9 станом на 01 серпня 2017 року становить 1303 грн.

05.08.2017 року відповідач сплатив поштовим переказом з відміткою «Аліменти» 1405 грн., про що свідчить копія фіскального чеку до поштового переказу (а.с.40).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив наведені вище факти, які підлягають встановленню, та врахував, що у відповідача у серпні 2002 року народилась дочка ОСОБА_10, яка знаходиться на його утриманні, відповідач офіційно не працевлаштований, докази того, що він має стабільні доходи в матеріалах справи відсутні, також судом взято до уваги факт того, що на дату звернення позивача до суду з позовом, заборгованість по аліментах була відсутня.

Посилання у скарзі позивачки на те, що доводи відповідача не дають підстав для звільнення від покладених на нього обов'язків по сплаті аліментів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішенням суду першої інстанції встановлено вину відповідача у простроченні сплати аліментів, тому він і не звільнений від відповідальності за таке прострочення, при цьому розмір неустойки зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів на підставі ст.196 СК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 7, 369, 374, 375, 381,389 ЦПК України, Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий : І.В.Іванова

Судді :