Єдиний унікальний номер 741/416/18
Провадження № 2/741/340/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 15 травня 2018 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Матюхи В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської обєднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були він (позивач) та його мати ОСОБА_2, яка померла 4 лютого 2014 року. Він (позивач) прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну ОСОБА_2 частину зазначеного житлового будинку. Державний реєстратор відмовив йому (позивачу) у реєстрації за ним, як членом колишнього колгоспного двору, права власності на належну йому 1/2 частину зазначеного житлового будинку.

У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги ОСОБА_1, не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради № 14-36/105 від 14 вересня 2017 року (а.с. 30) та копією свідоцтва на право власності на житловий будинок від 16 травня 1988 року (а.с. 28).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/2 частині житлового будинку № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок.

4 лютого 2014 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

У судовому засіданні встановлено, що 2 липня 2003 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_1, який прийняв спадщину, 6 листопада 2014 року на його імя були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що підтверджується копією спадкової справи № 275/2014 до майна померлої ОСОБА_2 (а.с. 38-42).

Таким чином, ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_2 належну їй 1/2 частину житлового будинку № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, яка належала ОСОБА_2, у звязку із відсутністю на будинок чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2734/02-31 від 13 грудня 2017 року (а.с. 31).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що ЦНАП Носівської РДА не може провести державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на належну йому 1/2 частину житлового будинку № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 19/13-18 від 20 березня 2018 року (а.с. 32).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 9-11).

Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 392, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 141, 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності:

- на 1/2 частину житлового будинку № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області, загальною площею 70,3 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 4 лютого 2014 року;

- на 1/2 частини житлового будинку № 12 по вул. Шевченка в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області, загальною площею 70,3 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв