АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2018 року м. Одеса

справа № 497/1548/17

провадження № 22-ц/785/5299/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Вадовської Є.С., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача - Литвиненко Олени Леонідівни,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у складі судді Кравцової А.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4).

Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2015 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифами банку (далі - Тарифи) складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх обов'язків, станом на 02 жовтня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 19260,05 грн., з яких:

-тіло кредиту - 6831,14 грн.,

-відсотки за користування кредитом - 5697,58 грн.

-пеня - 5337,99 грн.;

-штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

-штраф (процентна складова) - 893,34 грн.

Посилаючись на викладене, банк просив суд стягнути з відповідачки на свою користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати.

Представник ОСОБА_3 в інтересах відповідачки ОСОБА_2 позов банку не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що:

- правовідносини між сторонами виникли 16 січня 2015 року, а ненадходження платежів на погашення кредиту в період з 01 серпня 2015 року по 23 грудня 2015 рік відповідно до п.2.1.1.4.6. Умов призвело до того, що строк виконання позичальником зобов'язання у повному обсязі змінився на 01 жовтня 2015 рік. Тому заборгованість, що виникла станом на 01 жовтня 2015 року, у розмірі 2496,59 грн. має бути погашена за рахунок платежів, що здійснені відповідачкою після 01 жовтня 2015 року в сумі 7844,52 грн., що перевищує суму, яка підлягає стягненню з сумою сплаченого позивачем судового збору включно (а.с.42-45);

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитним договором та наявність всіх передбачених договором документів, а саме: надані банком виписки з особових рахунків у порушенні постанови Правління НБУ від 18 червня 2003 року за № 254 не містять номеру документа та номеру особового рахунку, не підтверджено факт відкриття рахунку, не надано Пам'ятку клієнта, яка є складовою та невід'ємною частиною договору, витяг з Тарифів та Умови не підписані позичальником (а.с.82-84).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.117-120).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- з копії заяви про приєднання до Умов не вбачається, яку саме кредитну картку мала намір отримати відповідачка ОСОБА_2, а також який саме початковий кредитний ліміт було встановлено на цю кредитну картку;

- позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та отримання і підписання позичальником Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб у сукупності з Заявою усе це свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг;

- долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач ОСОБА_2 була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг;

- суду не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами заяви, була видана відповідачці, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку та відкриття на ім`я відповідача рахунку;

- доданий до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з різними пільговими періодами не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаним витягом та прикладами використання кредитних коштів;

- право кредитора було порушене 23 серпня 2015 року, а право позивача вимагати усю суму заборгованості відповідно до п.2.1.1.4.6 Умов (суд помилково зазначив Постанови НБУ) настало 01 жовтня 2015 року, яким позивач не скористався, що дає підстави застосування строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник Литвиненко О.Л. в інтересах банку,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі і стягнення з відповідачки на користь банку судові витрати, понесені по сплаті судового збору за позовну заяву та апеляційну скаргу (а.с.131-135).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не врахував, що:

-підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов, відповідачка надала згоду про ознайомлення з Умовами і Тарифами, а також прийняла до виконання умови договору банківського рахунку, що виразилося не тільки в отриманні коштів в межах встановленого кредитного ліміту, а й у частковому поверненні коштів;

-не спростовано відповідачем та судом, що надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів не були чинними на час підписання відповідачем анкети-заяви. Крім того, відсутня норма права, яка встановлює обов'язковість укладення договору банківського рахунку у вигляді двостороннього правочину з підписанням Умов та правил і Тарифів, до яких клієнт приєднується, та яка зобов'язує зазначати в такому договорі номер виданої картки, строк її дії тощо, цього також не вимагають нормативні акти Національного банку України;

-у виконання ухвали суду про витребування доказів від 27 лютого 2018 року банк надав суду: довідку від 11 січня 2018 року щодо видачі відповідачці картки за НОМЕР_3 з терміном дії до останнього дня вересня 2018 року, банківську виписку, згідно якої останній платіж у погашення заборгованості відповідачка здійснила 13 серпня 2016 року;

-пам'ятка клієнта - є лише інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, про які банк повідомляє споживача перед укладенням цього договору, та яка у банку після її видачі не зберігається, при цьому судом не встановлено, що зазначена пам'ятка не була отримана відповідачем, відтак відсутність її у банку і ненадання суду не може бути підставою відмови у позові.

Представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 у відзиві за апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін (а.с.148-153).

Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи представник позивача, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, клопотання про поважність причин неявки в суд апеляційної інстанції не подали, що відповідно до правил ч.2 ст.366 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутності (а.с.155,156).

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 січня 2015 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви, в якій вказано, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.8). При цьому Пам'ятка про умови кредитування ОСОБА_2 отримана, про що вона розписалась в зазначеній анкеті-заяві.

Безпідставними є посилання суду першої інстанції про те, що з копії заяви про приєднання до Умов не вбачається, яку саме кредитну картку мала намір отримати відповідачка ОСОБА_2, а також який саме початковий кредитний ліміт було встановлено на цю кредитну картку, що підтверджується наступним.

Ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, ОСОБА_2 виявила бажання оформити на своє ім'я картку «Універсальна», про що поставила позначку у відповідній графі анкети-заяви (а.с.8).

Умовами зазначеної заяви був встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.8). Розмір кредитного ліміту в подальшому відповідно до п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов був збільшений до 5000 грн. (а.с.103).

Таким чином, між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 16 січня 2015 року, за яким останній надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8,9,10-24).

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_2, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєдналася до договору приєднання та погодилася з його умовами.

При цьому Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не вимагається.

Підписавши вказану анкету-заяву ОСОБА_2 була повідомлена про зміст Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» (www.privatbank.ua), а також про тарифи банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві. Наявні в матеріалах справиУмови та Тарифи були чинними на момент укладення правочину.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідачка укладення чи не укладення кредитного договору не оспорювала, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто погоджувалась з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, пославшись на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, не врахував, що вона не стосується даних правовідносин, оскільки в цій справі йдеться про зміну Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч. 1 ст. 259 ЦК України вимагає письмової згоди, а в даній справі - про публічну пропозицію ПАТ КБ «Приватбанк» на укладення кредитного договору, з умовами якого відповідачка ознайомилась, підписавши анкету - заяву.

Відповідно до листа банку від 11 січня 2018 року ОСОБА_2 згідно кредитного договору від 16 січня 2015 року отримала картку НОМЕР_3, яка має термін дії до останнього дня вересня 2018 року (а.с.67).

Використання кредитного ліміту на картці розпочато 24 листопада 2015 року, знімалися готівкові кошти у банкоматах, проводився розрахунок через термінал у магазинах, переводились гроші на іншу картку, поповнювався рахунок мобільного зв'язку. Заборгованість частково погашалася (а.с.6-7, 68-69,101-104,127-128).

Необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про зміну строку виконання зобов'язань на 01 жовтня 2015 року відповідно до п. 2.1.1.4.6 Умов, з огляду на таке.

Відповідно до зазначено пункту Умов у разі порушення клієнтом зобов'язань по погашенню заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень банк має право змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту 91-го дня з моменту порушення зобов'язань клієнта з погашенню кредиту і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і процентів за його користування, виконання інших обов'язків за кредитом в повному обсязі. При цьому згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91-й день з моменту настання порушення зобов'язань клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному об'ємі, винагороду і проценти за фактичний строк його користування, в повному об'ємі виконати інші зобов'язання по договору.

По-перше, згідно зазначеного пункту Умов зміна умови договору щодо встановлення терміну повернення кредиту 91-го дня з моменту порушення зобов'язань це право, а не обов'язок банку.

По-друге, кредитний договір було укладено 16 січня 2015 року, однак використання кредитного ліміту відповідачкою розпочато 24 листопада 2015 року, після чого у відповідачки виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості та відповідних відсотків за користування, тобто до зазначеної дати відповідачка не повинна була здійснювати щомісячні платежі на погашення кредиту, як посилається у своїх запереченнях представник відповідачки (а.с.40-45).

Тому договір не припинив своєї дії, оскільки позичальник відповідної заяви про його розірвання не подав, а банк не розірвав його в односторонньому порядку. Відповідачка продовжила користуватися грошовими коштами банку в межах встановленого кредитного ліміту та повертати їх до 12 січня 2017 року (при цьому, відповідачкою було здійснено поповнення своєї карти у терміналі самообслуговування 13 серпня 2016 року, а 03 листопада 2016 року,14 листопада 2016 року , 12 грудня 2016 року та 12 січня 2017 року було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з іншої картки відповідачки) а.с. 68-69,101-104,127-128.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе за договором зобов'язань щодо повернення кредиту і сплати відсотків станом на 02 жовтня 2017 року виникла заборгованість у сумі 19260,05 грн., з яких: тіло кредиту - 6831,14 грн., відсотки за користування кредитом - 5697,58 грн., пеня відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. Умов - 5337,99 грн. та відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Тарифів: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 893,34 грн. (а.с.6-7).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачкою не надано власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, наявні в матеріалах справи виписки по особовому рахунку мають статус первинного документу, підтверджують рух коштів на ньому, узгоджуються із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, тому апеляційний суд визнає їх належними і допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України.

За таких обставин право ПАТ КБ «Приватбанк» на належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором порушено ОСОБА_2 Колегія суддів прийшла до висновку, що порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості в загальному розмірі 19260,05 грн.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що позов банку підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4000 грн., оскільки при подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с.1), при подачі апеляційної скарги - 2400 грн. (а.с.136), що разом складає 4000 грн.

Доводи апеляційної скарги представника Литвиненко О.Л. в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» заслуговують на увагу з огляду на викладене, у зв'язку з чим і відповідно до ст.476 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог банку.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнахоження: м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 д, ) заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2015 року станом на 02 жовтня 2017 року у розмірі 19260,05 грн. (дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят гривень п'ять копійок), яка складається з: тіла кредиту - 6831,14 грн. (шість тисяч вісімсот тридцять одна гривня чотирнадцять копійок), відсотки за користування кредитом - 5697,58 грн. (п'ять тисяч шістсот дев'яносто сім гривень п'ятдесят вісім копійок), штраф (фіксована частина) - 500 грн. (п'ятсот гривень); штраф (процентна складова) - 893,34 грн. (вісімсот дев'яносто три гривні тридцять чотири копійки), пені - 5337,99 грн. (п'ять тисяч триста тридцять сім гривень дев'яносто дев'ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнахоження: м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 д, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 серпня 2018 року.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков