Провадження № 2/742/412/18
Єдиний унікальний № 742/631/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді - Павлова В.Г.,

секретаря - Назаренко О.О.,

за участі сторін провадження:

прокурора - Сергушиної О.В., Вернигори Л.Г.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 742/631/18 за позовом заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

1. 27.02.2018 року заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури звернувся до Прилуцького міськрайонного суду в інтересах держави в особі - комунального лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

2. Позов обґрунтований тим, що вироком Прилуцького міськрайонного суду від 31.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. За результатами розгляду вказаного кримінального провадження було встановлено факт нанесення позивачем по справі потерпілому ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоровя, а також легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоровя, та обумовили перебування останнього в неврологічному відділенні КЛПЗ «Прилуцької центральної міської лікарні» з 02.04.2017 року по 05.04.2017 року та з 05.04.2017 року по 12.04.2017 року в отоларингологічному відділенні.

ІІ. Позиція сторін.

3. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у цивільному позові /а.с.1-5/.

4. В судове засідання позивач представник КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» не зявився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи /а.с.11/, завчасно подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України /а.с.42/.

5. Представник відповідача ОСОБА_2 категорично заперечував щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи не доведення позивачем належними та допустимими доказами розміру завданої шкоди, наявність причинного звязку між неправомірними діями ОСОБА_1 і шкодою завдану позивачу.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. На виконання вимог ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, з огляду на деліктне зобовязання, розяснив учасникам судового процесу наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

7. Згідно із вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2017 року відповідач по справі був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України /а.с.6-7/.

Ухвалою судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 31.01.2018 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2017 року відносно ОСОБА_1 задоволено частково, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на докази: рапорти чергового Прилуцького ВП від 02.04.2017 року, в яких зафіксовані повідомлення від лікаря та повідомлення від потерпілого на службу «102». В іншій частині вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2017 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін /а.с.9-11/.

В результаті злочинних дій ОСОБА_1 потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на верхніх та нижніх повіках правого ока та садна нижньої повіки правого ока, синці на верхніх та нижніх повіках лівого ока, садна нижньої повіки лівого ока та гематосину зліва.

8. У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 перебував в травматологічному відділенні КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» в період з 02.04.2017 року по 05.04.2017 року та в отоларингологічному відділенні в період з 05.04.2017 року по 12.04.2017 року і на його лікування державою було затрачено кошти в сумі 2 663 грн. 72 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком лікувального закладу /а.с.13/.

9. Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4, яка працює лікарем отоларингологічного відділення в КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня», повідомила про доцільність лікування та характер наданої ОСОБА_3 медичної допомоги в лорвідділенні медичного закладу, детально зазначивши про причини, що обумовлювали його тривалість.

10. Надання медичної допомоги хворому ОСОБА_3 в повному обсязі підтверджується Актом комісійної службової перевірки від 30.04.2018 року, проведеної працівниками КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» /а.с.49/

V. Оцінка суду.

11. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, в питанні чи мали ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України, ч.ч.1,3 ст.1206 ЦК особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищені меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Держава, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчинені злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

12. Положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані заступником керівника Прилуцької місцевої прокуратури докази, суд визнає належними і допустимими, а у своїй сукупності достатніми, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої особи від злочину. В свою чергу ані відповідачем, ані його представником не надано в судове засідання жодних належних доказів, які б спростовували як позовні вимоги, так і розрахунок вартості витрат на лікування ОСОБА_3

13. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 (далі-Порядку) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведеним ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

14. Враховуючи надані в розпорядження суду письмові докази, суд приходить до переконання, що потерпілий ОСОБА_3 перебував на лікуванні в КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» саме з приводу нанесення йому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, при цьому його перебування в медичному закладі є наслідком саме злочинних дій відповідача, а наявний розрахунок витрат на лікування ґрунтується на нормах закону.

15. Доводи представника відповідача щодо не доведення прокурором факту наявності шкоди та причинного звязку з проведенням лікування ОСОБА_3 та завданими йому тілесними ушкодженнями є непереконливими /а.с.43-45/.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

16. Незважаючи на застереження представником відповідача щодо обґрунтованості перебування потерпілого в лікувальному закладі, терміну лікування та характеру наданої медичної допомоги, жодних клопотань, на виконання розяснень, наданих, зокрема і в ч.2 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат", заявлено не було, а відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

17. Безпідставними, на думку суду, є твердження представника відповідача і щодо недопустимості, наданої позивачем довідки щодо затрат на лікування потерпілого ОСОБА_3 /а.с.13/, оскільки саме на заклад охорони здоровя, згідно Порядку, і покладається обовязок обчислення фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння /п.11/.

Не знайшли свого підтвердження і посилання представника відповідача з приводу відсутності необхідності перебування ОСОБА_3 в лорвідділенні медичного закладу, що зазначені в письмових судових дебатах /а.с.44/. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 чітко та послідовно вказала, що саме характер виявлених травм і стан здоровя потерпілого обєктивно обумовлювали його перебування в медичній установі.

VI. Розподіл судових витрат.

18. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вище викладене, з відповідача по справі в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн.

19. Слід зазначити, що Прилуцька центральна міська лікарня - є державним закладом охорони здоров'я, а тому в силу ч.3 ст.1206 ЦК України кошти за лікування потерпілого ОСОБА_3, повинні стягуватися в місцевий бюджет, а не на користь лікувального закладу, як про це йдеться у позовній заяві прокурора.

Керуючись ст.ст.81,82,133,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.1191,1206 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Цивільний позов заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі - комунального лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь місцевого бюджету м. Прилуки грошові кошти в сумі 2663 грн. 72 коп., понесених КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» на лікування потерпілого ОСОБА_3 від кримінального правопорушення.

3.Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 1762 грн.

4.Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Прилуцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду

Чернігівської області ОСОБА_5