Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 127/5540/16-ц

провадження № 61-7922св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року у складі судді Луценко Л. В. та на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Матківської М. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 11 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 43 706,55 грн, яка складається з: 9 753,92 грн -заборгованість за кредитом; 27 374,52 грн - заборгованість за процентами, 6 578,11 грн - заборгованості за пенею та комісією, 250 грн - штраф (фіксована частина), 1 213,87 грн - штраф (процентна складова). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року з відповідача стягнуто на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 19 429,12 грн, а тому заборгованість відповідача перед банком з урахуванням стягнутої заборгованості за кредитним договором та штрафів відповідно до умов договору складає 25 741,30 грн. Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 741,30 грн, а також судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся у листопаді 2012 року, тобто вчинив дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України, чим перервав позовну давність, і такий строк обчислюється із листопада 2012 року по листопад 2015 року, а стягнення заборгованості за пенею - із листопада 2012 року по листопада 2013 року. Суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності, за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки та штрафів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги заяву про застосування позовної давності, надану відповідачем, та відмовив у позові за спливом позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, застосував наслідки спливу позовної давності, відповідач надав суду заяву про застосування позовної давності, а тому у позові необхідно відмовити за спливом строку позовної давності. Апеляційний суд також в ухвалі зазначив, що позивач звертався до суду у 2012 році з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а отже, вчинив дію передбачену частиною другою статті 264 ЦК України, тобто до головної вимоги про стягнення заборгованості застосовується загальна позовна давність у три роки, а до вимоги про сплату пені - спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

У березні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сафір Ф. О. звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року.

11 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

28 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

12 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не повно дослідили письмові докази у справі, не встановили дійсних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_5 за кредитними договором від 11 квітня 2008 року є дійсними, бажання припинити їх в порядку, встановленому законодавством чи договором, не висловлено жодною з сторін. Судом не спростовано, що заборгованість за кредитом відповідачем не погашена і в нього існує борг перед банком. Оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки суду відповідають установленим обставинам справи, а тому відсутні підстави для їх скасування. За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року банком було перервано позовну давність, тому право звернення до суду у позивача виникло 14 січня 2016 року (з дня набрання рішенням законної сили), але банк звернувся до суду з позовом лише у березні 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» без задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до умов договору ОСОБА_5 11 квітня 2008 року отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 грошових зобов'язань за кредитним договором станом на 31 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 43 706,55 грн, з яких: 9 753,92 грн - заборгованість за кредитом; 27 374,52 грн - заборгованість за процентам, 6 578,11 грн - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн - штраф (фіксована частина), 1 213,87 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Судом встановлено, що відповідачу видана картка строком на два роки, строк дії платіжної картки закінчився 31 березня 2012 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року, яка станом 30 серпня 2012 року складала у розмірі 19 429,12 грн, а також судовий збір у розмір 214,60 грн. У задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним відмовлено. Рішення суду не виконано.

10 червня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності (а. с. 69).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Доводи касаційної скарги про те, що позовна давність не сплинула, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором, у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З огляду на зазначене суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором і банк у межах строків позовної давності реалізував право на стягнення заборгованості за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року. Такі дії свідчать про переривання позовної давності. Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 18 березня 2016 року, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про сплив позовної давності як до основної вимоги, так і до додаткової вимоги (стягнення неустойки).

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. не наводить аргументів та доводів, які спростовують висновки судів про позовну давність.

Посилання на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 є необґрунтованими, оскільки правовий висновок Верховного Суду України викладено у справі, в якій встановлено інші обставини справи, що не мають значення для вирішення конкретних правовідносин у справі.

Верховний Суд виходить з того, що захищене статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Відповідно до статті 11 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року №1618 - IV (далі - ЦПК України 2004 року) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частинами першою-третьою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи касаційної скарги про те, що кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, є безпідставними, оскільки банк реалізував своє порушене право на захист лише у березні 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик