Провадження № 2/742/426/18
Єдиний унікальний № 742/663/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Павлов В.Г.,

при секретарі Назаренко О.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу № 742/663/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 76 183 грн. 25 коп.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 29.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого останній отримав кредит у розмір 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Банк свої зобов'язання виконав повністю, проте позичальник належним чином не виконує умов вищевказаного кредитного договору, в зв'язку з чим, станом на 31.01.2018 року, перед банком виникла заборгованість в розмірі 76 183 грн. 25 коп. Дана обставина й зумовила позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді від 06.03.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У своєму відзиві на позов зазначив, що у звязку із боргом, який виник, банк у вересні 2014 року заблокував його кредитну картку. Після закінчення строку дії кредитної картки від банку ніяких повідомлень не надходило, нова кредитна картка йому не пропонувалась та не видавалась, строк дії кредитної картки не продовжувався, а до банку він більше не звертався. Також зазначає, що термін дії позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом закінчився 03.09.2017 року, а стосовно стягнення неустойки 03.09.2015 року. Про те, що взяв кредит визнає, але з нарахуванням відсотків та штрафу не погоджується, подав заяву про застосування строків позовної даності, просить в повному обсязі відмовити в задоволенні позову.

11.04.2018 року на адресу суду представником позивача надіслано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору від 29.06.2011 року

ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з довідкою про видачу кредитних карт клієнта видані за договором б/н від 29.06.2011 року, картка №226642 була надана клієнту зі строком дії до 08.2017 року, тому позивачем не пропущено строку звернення до суду. Щодо строків позовної давності по пені, зазначено, що порушення зобовязання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відносно обовязку клієнта знайомитися зі змінами тарифів і УІП на сайті, представником позивача у відповіді зазначено наступне. Відповідно до анкети-заяви підписаної клієнтом встановлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті, становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому і була надана карта №615198 клієнту. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими відповідач ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. Згідно підписаної заяви/договору клієнти повідомлений про сайти банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобовязується виконувати вимоги УІП, а також підтвердив ознайомлення з обовязком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті банку. Зазначено, що заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило, більше того, відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 29.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого останній отримав кредит у розмір 8300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Про те, що позивачем було надано кредит відповідачу, не заперечує і сам відповідач в своєму відзиві на позовну заяву (а.с.47)

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Пам'яткою клієнта», "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами" становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг /а.с.7/.

Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

В зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 31.01.2018 року, перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість в загальній сумі-76 183 грн. 25 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 8450 грн. 86 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 61 028 грн. 43 коп., заборгованість за пенею та комісією - 2600 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 3 603 грн. 96 коп..

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на

умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимог законодавства. Крім того, згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач, з огляду на положення ч.1 ст.612 ЦК України, станом на 31.01.2018 року порушив умови договору від 29.06.2011 року, належним чином не виконавши взяті на себе зобов'язання, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи /а.с.5-6/.

Разом з тим, в задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» і штрафів, зокрема - 500 грн (фіксована частина) та 3603 грн. 96 коп. (процентна складова), суд вважає за необхідне відмовити.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, зі змісту п.1.1.5.25 та п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобовязання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні.

У звязку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст.261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку.

Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг граничний с трок дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, (перебіг позовної давності ст.257 ЦК України), щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), не закінченням строку дії договору.

Під час розгляду справи представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав на адресу суду відповідь на відзив, до якого надав довідку про те, що відповідачем отримано картки № 615198 та № 226642, остання з яких має термін дії до 08.2017 року /а.с.63,75/. Вказана обставина відповідачем спростована не була.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.06.2011 року відповідачем вносилися суми погашення за наданим кредитом 11.06.2014 року 74,04 грн., 25.07.2014 року 420 грн., 03.09.2014 року 840 грн., 06.12.2014 року 300 грн., 06.05.2015 року 4200 грн., 29.04.2016 року 500 грн.

Тобто, останній платіж в погашення заборгованості, відповідачем було здійснено 29.04.2016 року, з позовом до суду про стягнення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 01 березня 2018 року, отже строк позовної давності звернення до суду позивачем дотримано.

Відповідно до положень частини першої статті 546 ЦК України та статті 549 цього Кодексу, виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, що визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання ( пункт третій частини першої статті 611 ЦК України ).

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100,00 гривень, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як базова процентна ставка за договором /30 ( нараховується за кожен день прострочення кредиту ) + 50,00 гривень ( одноразово ). Тарифами Банку також визначається пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів.

Згідно позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача 2600,00 гривень заборгованості за пенею та комісією. Однак з виписки по рахунку вбачається, що дана сума є саме пенею.

Відповідач в установленому порядку заявив клопотання про застосування наслідків

спливу позовної давності. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок.

В розумінні статті 549 ЦК України пеня - це санкція, що нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи вище викладене, з огляду предявлення позову банком у межах загального трирічного строку позовної давності, з відповідача підлягає стягнення пеня в розмірі 1300 грн з урахуванням дати зазначеної позивачем, на яку має місце заборгованість (2600 грн -1300 грн), тобто з 31.01.2017 року по 31.01.2018 року.

Враховуючи вище викладене, та з урахуванням того, що за приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, та ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості, заявленої позивачем, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, а саме: заборгованості за кредитом в сумі 8450,86 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 61 028,43 грн, заборгованості по пені та комісії в сумі 1300 грн.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно платіжного доручення № PROM0BEH2U від 20.02.2018 року (а.с.1) позивачем було сплачено 1762 грн. 00 к. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривень 00 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача /а.с.1/.

По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 76 183 грн. 25 коп. (сімдесят шість тисяч сто вісімдесят три гривні 25 копійок), що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 70 779 грн 29 к., що становить 93 %.

В звязку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1673 грн 43 коп. (1762 х 93 /100 = 1 638 грн. 66 коп.) судового збору.

Керуючись ст.ст.4,12-13,19,81,141,247,258,259,265,268,273,280,288,354,355 ЦПК України, ст.ст.525,526,530,533,543,611,625,1050,1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 17500; РНОКПП № НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок 3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ,

вул. Грушевського, буд.1 Д) заборгованість за кредитним договором від 29.06.2011 року в розмірі 70 779 грн 29 к. (сімдесят тисяч сімсот сімдесят девять гривень 29 копійок), з яких: заборгованість за кредитом 8450 грн. 86 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 61 028 грн. 43 коп., заборгованості по пені та комісії в сумі 1300 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 17500; РНОКПП № НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок 3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1 Д) - 1638 грн 66 коп. (одна тисяча шістсот тридцять вісім гривень 66 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Прилуцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.Г.Павлов