Номер провадження 2/754/1098/18 Справа №754/8880/17
28 лютого 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді : Галась І.А.
при секретарі - Дмитрієвій А.А.
за участі сторін: позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,
10 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.05.2000 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2016 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Більше трьох років ОСОБА_2 дітей не бачив, зв'язку з дітьми та позивачем не підтримує, вихованням та розвитком дітей не цікавиться. Фактично усім вихованням та утриманням дітей займається позивач особисто.

З урахуванням викладеного, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.07.2017 р. відкрито провадження у справі та призначеного до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти заочного рішення не заперечувала. Додатково позивач пояснила, що ОСОБА_2 участі в вихованні дітей не приймає, матеріально не допомагає, з дітьми не бачиться. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні.

Відповідач тричі, а саме: 31.10.2017 р., 16.01.2018 р. та 28.02.2018 р. в судові зсідання не з'являвся. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся та був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.17, 26-27, 35-37).

Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації до судового засідання не з'явився. Представником 3-ї особи подано заяву, відповідно до якої не заперечують проти позову ОСОБА_1 та підтримують висновок органу опіки та піклування Деснянського районної в м. Києві державної адміністрації від 11.12.2017 р. №102/03/31-11138. Просять розглядати справу у відсутності представника 3-ї особи та прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу в порядку заочного провадження.

Вислухавши пояснення позивача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 18.05.2000 р. між сторонами було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №386 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають двох дітей:

-неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1631 (а.с.6);

-малолітню доньку ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2608 (а.с.7).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м Києва від 30.09.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Судом встановлено, що відповідач самоухилився від виконання свої батьківських обов'язків.

Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, надано висновок № 102/03/31-11138 від 11.12.2017 р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №23 від 07.12.2017 р.)

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, неповнолітній ОСОБА_3 свої письмові пояснення, у яких зазначив, що він не заперечує щодо позбавлення батьківських прав свого батька ОСОБА_2 тому що він покинув його, маму та молодшу сестричку три роки тому. З того моменту не цікавиться їх життям та здоров'ям, не допомагає матеріально, не вітає з днем народження. Також ОСОБА_3 зазначив, що коли проживали з батьком, останній знущався з нього, бив, ображав його та маму, сварився з нею. Тому ОСОБА_3 взагалі ніколи не хоче бачити свого батька - підтвердив та підтримав

Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дітей здійснює позивач.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи батьком дітей, свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків щодо свого неповнолітнього сина та малолітньої доньки. Ухилення його від виконання батьківських обов'язків полягає у свідомому самоусуненні відповідача від виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку їх природних здібностей та готування їх до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв'язку, вважає за можливе позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина та малолітньої доньки.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. ст. 12, 81,141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текс рішення буде виготовлено 02 березня 2018 року.

Суддя: