Справа № 445/1675/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Бакаїм М. В.

з участю секретаря Стеців Н.Р., Захарчук Н.Я.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочів Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання.

В обґрунтування позовної заяви та в судовому засіданні зазначив, що він народився 1944 року, на даний час він є інвалідом 2-ої групи, є безхатченком, без постійного місця проживання, хворим та малозабезпеченим. З 1988 року по 25.09.1990 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_4 Від цього шлюбу у нього народився син ОСОБА_2. До повноліття сина, а згодом і до закінчення його навчання він сплачував на користь колишньої дружини аліменти. Також він ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов"язків та належним чином їх виконував. Вважає, що відповідно до чинного законодавства він має право на стягнення аліментів з сина, оскільки син працює та має стабільний заробіток. На сьогодні він став непрацездатним, малозабезпеченим та тяжко хворим та таким, що потребує постійного догляду, лікування. В зв"язку з цим звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність щомісячно, починаючи стягувати з дати подання позову і довічно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Крім того, додатково зазначив, що ОСОБА_1 втратив працездатність, оскільки хворіє та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-терапевта, лікаря уролога, у лікаря - травматолога та у лікаря хірурга. Має ряд захворювань, зокрема: ІХС, стабільну стенокардію; ф.к. постінфарктний атеросклероз дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, кисту правої нирки, доброякісну гіперплазію простати ІІ ст., хронічний вертоброгенний попереково-крижовий радикуліт, вкорочення кінцівки, поширення вен обох нижніх кінцівок, початкову катаракту та ряд інших хворіб. Також потребує заміни правого кульшового суглобу та операційного втручання з приводу правої пахової кили та медикаментозного лікування. Його матеріальне становище скрутне.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволені позову відмовити за безпідставністю. В усному та письмовому запереченні посилається на те, що позивач ніколи не виконував своїх батьківських обов"язків належним чином, нічим не допомагав, ніколи не вважав його своїм сином. Ніяких контактів з ним він не підтримував протягом усього його свідомого життя. Усі зустрічі у них відбувалися в судах з приводу житла, зменшення розміру аліментів, тощо. Він з 26.10.2001 року навчався у Львівській спеціальній загальньоосвітній школі-інтернаті № 6 для дітей з важкими порушеннями мови та знаходився на неповному державному забезпеченні. Крім того вважає, що позивач, враховуючи розмір його отримуваної пенсії, не є особою, яка потребує матеріальної допомоги. Як інвалід 2 групи позивач користується рядом пільг наданих державою, зокрема безплатне придбання ліків за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування за умови , отримання пенсії, що не перевищує мінімальний розмір пенсії, безоплатним проїздом у транспорті та іншими пільгами. Просить суд позову відмовити.

Представник відповідача по довіреності ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволені позову відмовити, та в судовому засіданні зазначив, що позивач отримує пенсію в розмірі 1500 грн., що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум на особу, яка втартила працездатність станом на 1 січня 2018 р. Вважає, що позивач не може потребувати матеріальної допомоги, оскільки має регулярний дохід у вигляді пенсії.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що сім"ю ОСОБА_1 знає давно як малозабезпечену сім"ю. Зі слів колишнььої дружини позивача - ОСОБА_4 знає, що позивач їй не допомагав, вони жили у скрутних матеріальних умовах, аліментів позивача на проживання сина не вистарчало.

Свідок ОСОБА_4 зазначила, що вона є колишньою дружиною позивача. З ним вони жили погано, так як він ніколи їм нічим не допомагав, участі у вихованні сина не брав, додаткових витрат не ніс, він тільки сплачував аліменти на утримання дитини за судовим рішенням.

Вивчивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Порядок подання доказів зазначені у ст. ст.81-84 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 7772604 від 27.06.2008 року, закінчено стягувати аліменти з ОСОБА_1 в розмірі 1/5 частини зі всіх видів його доходу на утримання сина ОСОБА_2. Стягнення аліментів розпочато з 09.01.2008 року і проводилося до ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2

Відповідно до рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12.02.2008 року ОСОБА_1 зобов"язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина , що продовжує навчання на його утримання по 1/5 частині зі всіх видів його доходу, стягнення зобов"язано проводитися з 09.01.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Золочівського районного суду від 08.08.2008 року розмір аліментів зменшено та зобов"язано ОСОБА_1 сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частин із усіх його доходів на користь ОСОБА_2

Відповідно до Пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_3, позивач є пенсіонером за віком та інвалідом 2 групи загального захворювання.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Золочівського об"єднаного управління Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, розмір якої на січень 2017 року становив 1511,73 грн., на червень 2017 року становив 1576,73 грн., в жовтні 2017 року- 1878,90 грн про що свідчать довідки № 1208 від 13.06.2017 року та № 1754 від 26.10.2017 року Золочівського ОУПФУ Львівської області.

В листі Поліклініки Золочівської ЦРЛ № 236 від 03.10.2017 року вказано, що згідно амбулаторної карточки за № 002117 ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку у: 1)лікаря -терапевта з діагнозом: ІХС,стабільна стенокардія IV ф.к. постінфарктний атеросклероз ( ІІІ 2008 р.) дифузний кардіосклероз, стан післяопераційний, гіпертонічна хвороба; 2) у лікаря-уролога з діагнозом: солевий діатез, киста нирки, доброякісна гіперплазія простати 1 ст.; 3) у лікаря -невролога з діагнозом: хронічний вертоброгенний попериково-крижовий радикуліт; 4) у лікаря-травматолога з діагнозом: постравматичний правобічний деформуючий коксартроз 3 ст., з болевим синдромом, вкорочення кінцівки до 7 см; 5) у лікаря-окуліста з діагнозом: гупермотропія слабкої ступені, початкова катаракта. По стану здоров"я він потребує заміну правого кульшового суглобу та операційного втручання з приводу правої кили та медикаментозного лікування.

Згідно із ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок, передбачений ч.1 ст.202 СК України, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом.

Крім того, суд враховує, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Згідно довідки Золочівського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Львівської області № 1754 від 26.10.2017 року ОСОБА_1 отримує пенсію, яка в травні 2017 року становила 1576, 73 грн., в жовтні 2017 року становила 1878,90 грн.

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

А тому враховуючи те, що прожитковий мінімум станом на січень 2018 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України нa 2018 рік», і для осіб, які втратили працездатність був визначений у розмірі 1373 грн., суд приходить до висновку, що пенсія, яку отримує позивач, повинна покривати його видатки.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що у позивача від шлюбу із іншою дружиною -ОСОБА_6 народилися ще двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5.

Судом не зміг встановити того факту чи надають доньки допомогу своєму батькові, оскільки в судове засідання на виклики вони не з"являлися, доказів про вказаний факт в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься, підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Також, потреба позивача у додатковій матеріальній допомозі на прожиття від відповідача у зв'язку із недостатністю отримуваного доходу у суді не знайшла свого підтвердження. А відтак підстав для застосування до спірних правовідносини норми ч.1 ст.202 СК України та задоволення на цій підставі позовних вимог в суду відсутні.

Відповідач, крім іншого, у своїх письмових поясненнях до позову, та письмових запереченнях наданих суду посилається на ту обставину, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Вказану обставину підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, колишня дружина позивача.

З наданого суду листа Львівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату № 6 для дітей з важкими порушеннями мови № 76 від 20.11.2001 року та довідки № 134 від 13.11.2017 року комунального закладу ЛОР навчально-реабіталіційного центру І-ІІ ступенів "Довіра" вбачається, що відповідач ОСОБА_2,1989 року народження навчався у їх закладі з 20.11.2001 року по 30.05.2007 року, перебував на неповному державному забезпеченні. Школа надавала послуги навчання, харчування, лікувально-корекційну допомогу. В його утриманні і вихованні приймала участь матір - ОСОБА_4

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що отримувана ОСОБА_1 пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування та того, що ним витрачаються значні кошти на лікування, ліки, тощо.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 13 квітня 2016 року (справа № 6-3066цс15).

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 76-83, 89, 258-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 202-206 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. В. Бакаїм