Справа № 131/2456/16-ц
Провадження № 22-ц/772/909/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 рокуСправа № 131/2456/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

учасники справи:

позивач - відповідач за зустрічним позовом (особа яка подає апеляційну скаргу) ОСОБА_3

відповідач - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29.01.2018 року у складі головуючого судді Олексієнка О. Ю., ухвалене в м. Іллінці, повний текст складено 29.01.2018 року,-

в с т а н о в и в:

26.12.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей та, неодноразово уточнюючи позовні вимоги (а.с. 25, 109), остаточно просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 1/3 частину від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, тобто з 26 грудня 2016 року і до досягнення ними повноліття, а також стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, який продовжує навчання, в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 26 грудня 2016 року і до закінчення ним навчання або досягнення віку 23 років.

Позов мотивувала тим, що у них з відповідачем є четверо дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають з нею та перебувають на її утриманні, повнолітній син ОСОБА_7 також проживає з нею, а повнолітня донька ОСОБА_8 з відповідачем. Син ОСОБА_7 навчається у державному економіко-технологічному університеті транспорту. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги дітям, хоча має таку змогу, є забезпеченою людиною, тому вона змушена звернутися до суду.

03.04.2017 року Іллінецьким районним судом Вінницької області було постановлено заочне рішення)а.с.44-45), яке за заявою відповідача ОСОБА_11 від 04.05.2017 року (а.с. 79) було скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

07.06.2017 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання (а.с.82 84), та змінивши позовні вимоги (а.с. 125-126), просив стягнути з позивачки за первісним позовом на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка продовжує навчання, 1/3 частину доходів, починаючи з дня звернення до закінчення навчання або досягнення 23-річного віку.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_8 перебуває на його утриманні, навчається на 2-му курсі музично-педагогічного відділення Вінницького гуманітарно-педагогічного коледжу (денна форма навчання), мати ОСОБА_3 не цікавиться життям дитини та не надає будь-якої матеріальної допомоги, хоча спроможна це робити, так як має стабільний заробіток.

ОСОБА_11 Іллінецького районного суду від 12.07.2017 року первісний та зустрічний позов обєднані в одне провадження (а.с. 105).

Рішенням Іллінецького районного суду від 29.01.2018 року, в яке були внесені виправлення описки ОСОБА_11 від 09.02.2018 року (а.с.161) ухвалено наступне:

1.Первісний позов задоволено частково:

-стягнуто із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, кошти (аліменти) на утримання дочки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частині від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26 грудня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття;

- стягнуто із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, кошти (аліменти) на утримання повнолітнього сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 26 грудня 2016 року та до закінчення ним навчання, але не довше як до досягнення віку 23 років.

1.Зустрічний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, кошти (аліменти) на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з 21 квітня 2017 року і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення віку 23 років.

Задовольняючи первісний позов в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, суд керувався нормами статті 183 СК України, врахував при цьому обставини, передбачені в ст. 182 СК України: стан здоров'я дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність інших утриманців, тощо. Частково задовольняючи позовні вимоги первісного та зустрічного позову про стягнення аліментів на дітей, що продовжують навчання, суд керувався положеннями статей 199, 200 СК України, також врахував при цьому стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платників аліментів, наявність у платників аліментів інших утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

На таке рішення суду позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в частині задоволення зустрічного позову, просить змінити рішення та визначити розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_8, яка продовжує навчання, в розмірі 500 грн. щомісячно. В іншій частині рішення суду не оскражується.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд невчасно вручив їй копію оскаржуваного рішення, , переплутав дати постановлення рішення в ухвалі про виправлення описки, копія наданого їй рішення була неналежним чином засвідчена, суд порушив розумні строки розгляду справи. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з неї, не врахував ту обставину, що вона отримує мінімальну заробітну плату і на ці кошти утримує трьох дітей, сама хворіє, а тому не може ј частину своєї зарплати віддавати на утримання однієї дитини.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не скористався.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Згідно п. 9 Розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Апеляційний суд Вінницької області дійшов до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллінецького районного суду від 04 травня 2016 року розірвано (а.с.5).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають спільних дітей:

-син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження а.с. 6);

-донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 (копія свідоцтва про народження а.с. 61);

-донька ОСОБА_12, 13.жовтня ІНФОРМАЦІЯ_9, (копія свідоцтва про народження на а.с. 8);

-донька ОСОБА_10, 04грудня ІНФОРМАЦІЯ_10 (копія свідоцтва про народження а.с. 7).

Після розірвання шлюбу до складу сімї ОСОБА_3 входять її діти ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та ОСОБА_13, які перебувають на утриманні матері. Вказане підтверджується довідкою виконкому Дашівської селищної ради №2190 від 15 листопада 2016 року про склад сімї ОСОБА_3 (а.с.9), довідкою Дашівської ЗОШ І-ІІ ступенів від 01 вересня 2016 року за №354 про те, що ОСОБА_12 навчається в 2-му класі та знаходиться на утриманні матері (а.с.10), копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.12).

ОСОБА_13 навчається на 4 курсі університету на контрактній формі навчання за спеціальністю залізничні споруди, що підтверджено довідкою Державного економіко-технологічного університету транспорту №144 від 01 березня 2017 року (а.с. 94), № 686 від 09.10.2017 року (а.с.130) та довідкою державного університету інфраструктури та технологій № 01/10-36 від 23 січня 2018 року (а.с. 153).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх дочка ОСОБА_8 залишилась проживати з батьком, що підтверджується актом депутата Дашівської селищної ради від 20 квітня 2017 року. ОСОБА_8 фактично проживає без реєстрації з батьком ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_13 в будинку останньої (а.с.67).

Згідно довідки Вінницького обласного комунального гуманітарно-педагогічного коледжу від 18 квітня 2017 року за № 405, ОСОБА_8 навчається на ІІ курсі музично-педагогічного відділення за державним замовленням, в гуртожитку не проживає. Термін навчання з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2019 року (а.с.62).

Спір виник з приводу стягнення аліментів на утриманян неповнолітніх дітей, рішення суду першої інстанції в цій чатсині не оскаржується. А також спір виник з приводу утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Рішення оспорено лише в частині стягнення коштів з ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_8.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області виходить із такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_8, яка продовжує навчання, потребує утримання від матері та це не оспрюється учасниками справи. Спір стосується лише розміру утримання.

Відповідно до статті 182 СК України, яка застосовується і в разі стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей що продовжують навчання (ст. 200 СК України), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано стан здоровя ОСОБА_3, не заслуговують на увагу, так як довідки про стан здоровя позивач (відповідач за зустрічним позовом) до суду першої інстанції не надавала, а додала їх лише до апеляційної скарги, не зазначивши поважних причин неможливості подати ці докази до суду першої інстанції. Не підлягає до задоволення і вимога апеляційної скарги про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі 500 грн, оскільки позивач ОСОБА_4 просив стягнути аліменти на сина в частці від заробітку ОСОБА_3, а обирати спосіб стягнення аліментів є виключним правом позивача.

Однак висновок суду першої інстанції про те, що розмір аліментів які підлягають стягненню повинен складати ј частину заробітку матері ОСОБА_3 є помилковим, виходячи з наступного: на утриманні ОСОБА_3 перебуває двоє неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_10 та ОСОБА_12.

Виходячи з рівності обовязку батьків надавати утримання неповнолітнім дітям (ст. 180 СК України) та ту обставину, що з батька неповнолітніх дітей постановлено стягувати на утримання неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_12 1/3 частину від його заробітків, такий самий розмір утримання повинна забезпечити і мати, тобто не менше 1/3 частини від її заробітку. При отриманні заробітної плати обмеження відрахувань встановлено на рівні 50 % (ст. 128 КЗпП України). Таким чином, визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, суд приходить до висновку, що, з урахуванням матеріального становища платника податків, наявності інших утриманців, такий розмір має бути визначений як 1/6 частина від заробітку ОСОБА_3. Також суд першої інстанції допустив помилку, визначаючи дату, з якої слід розпочинати стягнення аліментів: ОСОБА_4 звернувся з позовом 07.06.2017 року, отже стягнення слід розпочати саме з цієї дати (стаття 201, 191 ч.1 СК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги щодо невчасності вручення копії оскаржуваного рішення, помилки в даті постановлення рішення в ухвалі про виправлення описки, правильність засвідчення копії рішення, порушення розумних строків розгляду справи, - не є такими порушеннями, які вплинули на вірність прийнятого рішення та їх оцінка знаходиться поза межами повноважень апеляційного суду.

Отже, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід змінити як таке, що постановлене без повного та всебічного зясування обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1 762, 00 гривень.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, коштів (аліментів) на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, - змінити:

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше як до досягнення віку 23 років.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис ОСОБА_2

Судді: підпис ОСОБА_14

підпис ОСОБА_15

Згідно з оригіналом

головуючий суддя: Т. М. Шемета