Справа № 739/334/17
Номер провадження 2/739/2/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іващенка А.І.

при секретарі - Неживець К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої подією дорожньо-транспортної пригоди ,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2І на його користь матеріальну та моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, в розмірі 47314,00 грн. та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що він є власником автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номер СВ 1080 BE. 18 липня 2016 року стався випадок дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено його автомобіль, що перебував у його власності. Відповідно до постанови Апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2016 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у ДТП та у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП. Оскільки відповідач будь якого відшкодування покриття матеріальної шкоди йому не пропонував і не надавав, він змушений був за власні кошти нести витрати на відновлювальний ремонт, які були здійснені спеціалістом авторемонтних робіт, субєктом господарської діяльності ФОП ОСОБА_5. Так за результатом виконаних ремонтних робіт автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», було складено та підписано ОСОБА_1 виконаних робіт на суму 12600 гривень, які ним були сплачені. Окрім цього він сплачував вартість придбаних запасних частин на загальну сум 34714 гривень, що підтверджується копіями фіскальних чеків про грошовий переказ. В подальшому після проведення судової автотоварознавчої експертизи, позивач ОСОБА_4 подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь 32076 гривень 69 копійок в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди що сталася в м. Новгород-Сіверський, 18 липня 2016 року. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені уточнені позовні вимоги позивача ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, посилаючись на те, що він у ДТП був невинуватим. Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону. У судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_7 надав показання, що він проводив експертне дослідження згідно ухвали суду, вартість запасних частин він визначав по «вінкоду» автомобіля відповідної марки та моделі.

На поставлене уточнене запитання, чому ним була взята до розрахунку вартість передньої фари автомобіля не 2008 року випуску, ціна якої складає значно меншу вартість ніж фара до пізнішої моделі автомобіля-? - зазначив, що таку ціну визначала програма, якою користуються експерти. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, експерта, дослідивши письмові заяви сторін по суті позову, фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає позов частково обґрунтованим з огляду на таке. 18.07.2016 року о 15-40 год., в м. Новгород-Сіверський на пл. Князя Ігоря Чернігівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2І, та автомобіля автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номер СВ 1080 BE, під керуванням водія ОСОБА_8, власником якого є ОСОБА_4, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.09.2016 року, якою провадження у про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, скасованою постановою Апеляційного суду Сумської області від 28.10.2016, водія ОСОБА_2 було визнано винним у ДТП, що сталась 18.07.2016 року, та провадження у справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Розмір ремонтно-відновлювальних робіт, спричиненого збитку визначено в сумі 12600,00 грн. та підтверджується актом від 05.08.2016 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду (ст.. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обовязку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобовязання із заподіяння шкоди це право відношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обовязків з доказування, а саме кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (зокрема, щодо дій відповідача та причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою). На підтвердження факту заподіяння шкоди та її розміру позивач послався на судове рішення, яким відповідача визнано винним у порушенні правил дорожнього руху в наслідок чого було пошкоджено автомобіль позивача та експертний висновок щодо розміру заподіяних йому майнових збитків. Надані позивачем докази із беззаперечністю свідчать на те, що 18.07.2016 року о 15-40 год., в м. Новгород-Сіверський на пл. Князя Ігоря Чернігівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2І, та автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номер СВ 1080 BE, під керуванням водія ОСОБА_8, власником якого є ОСОБА_4, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відповідач ОСОБА_2 перед початком руху не переконався що це буде безпечним і створив умови перешкоди автомобілю «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номер СВ 1080 BE, під керуванням водія ОСОБА_8, чим допустив порушення вимог п. 10.1 ПДР та вказане порушення ПДР, що було допущено відповідачем потягли за собою дорожньо-транспортну пригоду під час якої було пошкоджено автомобіль позивача. В той же час, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що шкоду позивачу було завдано не з його вини. Даючи оцінку, доказу надану представником відповідача щодо невинуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, а саме висновку експерта №640 від 16.02.2018 року, призначеного суддею Чепурко В.В. у цивільній справі №739/1446/17, суд вважає відхилити даний доказ, оскільки вина ОСОБА_2 встановлена рішенням Апеляційного суду Сумської області, по даній справі експертиза не призначалась, а наданий висновок експертного дослідження проведений по показам батька відповідача ОСОБА_9, який не був учасником ДТП. Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1187 ЦК України визначено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 6 вищевказаного Пленуму надано розяснення, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1167 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Про те як встановлено в судовому засіданні цивільна відповідальність відповідача застрахована не була. Суд вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика. Позивачем розмір шкоди після уточнення позовних вимог склала 32076 гривень 69 копійок. Відповідно до Висновку експерта №2963/17-24 (а.с.68-75) вартість матеріального збитку завданого пошкодження автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», становить 32076 гривень 69 копійок. З яких вартість відновлювального ремонту 459,83+12600=13059,83 грн., та вартість запасних частин у розмірі 50389,14 гривень, з яких фара права в зборі вартістю 44157,30 гривень. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 не надав чіткої відповіді, чому на автомобіль 2008 року виготовлення, ним визначена запчастина, а саме «фара права» пізнішої моделі автомобіля, ціна якої в декілька разів перевищує базову модель. Ухвалою суду від 22.11.2017 року по справі судом призначена повторна судово-авто-товарознавча експертиза, щодо розміру матеріального збитку та відповідно за умови вартості фари автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», 2008 року випуску. Згідно повідомлення від 01.03.2018 року судового експерта ТПП ОСОБА_10 про неможливість надання висновку, експерт констатує факт, що суд (сторони) не надали, не підтвердили фактичний розмір затрат (робіт, матеріалів та запчастин) на відновлення автомобіля, а по факту автомобіль відновлений, та посилаючись на п.8.5 та 8.5.1 МЕТОДИКИ… провести додаткову авто-товарознавчу експертизу не представляється можливим. З огляду на викладене суд вважає в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним фактичні витрати на відновлення автомобіля у розмірі 12600 гривень, згідно ОСОБА_1 виконаних робіт та підтверджених висновком Експерта. Щодо іншої частини матеріального збитку, а саме вартості правої фари, суд не може взяти до уваги ксерокопії квитанцій інших осіб, за невідоме призначення (оплату) товару (послуг), оскільки вони не містять доказу придбання відповідної автозапчастини (фара права) для автомобіля, а будь якого іншого належного та допустимого доказу позивачем не надано, самостійно суд не може встановити вартість автозапчастини (фара права), тому в цій частині позовних вимог слід відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Оскільки відповідачем не було надано жодних доказів, які можуть спростувати надані позивачем обґрунтування факту спричинення майнової шкоди та її розмір, суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що взагалі відсутні належні докази на підтвердження розміру завданих позивачу майнових збитків. Під час розгляду даної справи позивачем понесені судові витрати в розмірі: 640 грн. на сплату судового збору та 2970,00 грн. на залучення експерта для визначення розміру майнових збитків. Відносно судових витрат, то їх необхідно розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що рішення ухвалено на користь позивача та вимоги задоволенні частково пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12600 (дванадцять тисяч шістсот ) гривень та 902 (девятсот дві ) гривні 50 копійок судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.І.Іващенко