Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/5486/17 Головуючий у 1 інстанції Герасименко С.Г.
Провадження № 22-ц/778/904/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя, Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», про визнання права власності на легковий автомобіль, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Комунарський ВДВС м. Запоріжжя, ПАТ «Перший Український міжнародний банк», про визнання права власності на легковий автомобіль.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.01.2002 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 автомобіль марки Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля та розпискою відповідача про отримання коштів за його продаж.

В день укладення цієї угоди відповідач передав позивачу вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

За домовленістю сторін, за ініціативою позивача, перереєстрацію даного транспортного засобу у органах Державтоінспекції МВС здійснено не було, оскільки у ОСОБА_3 були напружені стосунки з дружиною і він не хотів, щоб виникло питання про поділ купленого автомобіля.

З метою отримання права керування автомобілем, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нотаріально було укладено договір доручення, а після закінчення строку його дії, відповідачем на ім'я позивача було видано відповідну довіреність.

Позивач вважає, що саме він є власником автомобіля Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2. Відсутність державної реєстрації цього автомобіля на його ім'я в силу вимог закону не означає, що перехід права власності на автомобіль не відбувся, оскільки закон не пов'язує момент переходу права власності на транспортний засіб з моментом його державної реєстрації.

У вересні 2017 року позивачу стало відомо, що за рішенням суду з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто заборгованість за кредитним договором.

На виконання зазначеного рішення державним виконавцем було виявлено та накладено арешт на автомобіль Honda Accord, реєстраційний № НОМЕР_2, який хоч і був проданий позивачу, проте по теперішній час залишається зареєстрованим за відповідачем.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд визнати за ним право власності на автомобіль Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд пов'язав момент переходу права власності на автомобіль не з моментом державної реєстрації правочину, а з моментом державної реєстрації прав на нього. Вважає, що такий висновок суду є помилковим, оскільки жодним законом не передбачено державної реєстрації прав на автомобіль.

Третя особа ПАТ «ПУМБ» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що на даний час спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4. Доказів зняття автомобіля з реєстраційного обліку у зв'язку з відчуженням позивачем не надано. Сторони тривалий час не вживали заходів з перереєстрації автомобіля у зв'язку з відчуженням. Провить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у вказаних правовідносинах право власності позивача виникає тільки після державної реєстрації прав на відповідний автомобіль у встановленому законодавством порядку, з чим погоджується судова колегія з наступних підстав.

Встановлено, що власником автомобіля Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16.11.2001 року, є відповідач ОСОБА_4

05.02.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу зазначено автомобіля за 5000 доларів США.

Судом першої інстанції вірно встанволено, що зазначений автомобіль з моменту його придбання по теперішній час фактично перебуває у його володінні, впродовж тривалого часу ним здійснюється закупівля запасних частин, проводяться ремонтні роботи та технічне обслуговування автомобіля.

05.01.2002 року нотаріально посвідченим дорученням ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 керувати вищезазначеним автомобілем, належним йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію від 29.12.2001 року. Строк дії даного доручення сплив 05.01.2005 року.

25.12.2007 року відповідач ОСОБА_4 видав на ім'я позивача ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на забезпечення належної експлуатації автомобіля, строк дії якої закінчився 25.12.2012 року.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ст. 239 цього Кодексу правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

За змістом ст. ст. 238, 244, 245 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на майно, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати, припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що при оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені і на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю, в тому числі продаж майна.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та правильно встановив, що з тексту доручення та довіреності, які були видані ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що останнього було уповноважено лише на керування та вирішення питань пов'язаних із забезпеченням належної експлуатації транспортного засобу Honda Accord, 1994 року випуску, ідентифікаційний № НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.

Відповідно ст.ст. 328, 334, 655 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власником майна за договором купівлі-продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму. Крім того, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна.

Згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно зі ст 34 Закону України від 30.06.93 р. №3353-XII "Про дорожній рух", призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку.

Державну реєстрацію й облік здійснюють органи Державтоінспекції МВС України у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою КМУ від 07.09.98 року №1388.

Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації (переєрестрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджених постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника та наявності передбачених Правилами необхідних документів.

Дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно встановив, що у вказаних правовідносинах право власності позивача виникає тільки після державної реєстрації прав на відповідний автомобіль у встановленому законодавством порядку.

В апеляційній скарзі як підставу для скасування рішення суду першої інстанції скаржник посилається на договір купівлі-продажу від 05.01.2002, укладений між ним та ОСОБА_4С, згідно з яким відповідач продав позивачу вищевказаний автомобіль за ціною 5000,00 дол. США.

Проте, вказаний договір є незаконним і його не можна розглядати як правову підставу для переходу права на автомобіль.

На момент укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу спірного автомобіля - 05.01.2002 діяв Цивільний кодекс УРСР. Відповідно до ст.169 ЦК УРСР грошові зобов'язання повинні бути виражені і підлягають оплаті в радянській валюті.

Вираження і оплата грошових зобов'язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР. Згідно з п. 1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

У договорі купівлі-продажу ціна автомобіля виражена у доларах США. Ця ж сума - 5000 дол. США згідно з розпискою від 05.01.2002 була передана ОСОБА_5 ОСОБА_6 в рахунок оплати за автомобіль.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Оскільки ціна договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем, виражена в іноземній валюті (доларах США), і розрахунки проведені в тій же валюті, вказаний договір є недійсним в силу Закону.

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги повністю повторюють зміст її позовної заяви, були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: