Справа № 545/3618/17
Провадження № 2/545/278/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Задорожна Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя. Позов аргументувала тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30.06.2007 зареєстровано шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, запис № 707, від якого мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Диканського районного суду від 11.07.2017 у справі № 529/565/17 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано. Малолітня донька проживає із ОСОБА_1

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 2, 3 ст. 70 СК України).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Згідно з ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Під час шлюбу ОСОБА_1 проживала в квартирі, що належала на праві приватної власності ОСОБА_2 Однак поліпшення вищевказаного житла здійснювалось за кошти батьків ОСОБА_1 на загальну суму 53 709,30 грн. (двері - 10442, 90 грн., вікна - 5600 грн., керамічна плитка - 5040,86 грн., лінолеум - 4912 грн., матеріали 9561, 46 грн., стеля - 1300 грн., шпалери - 1050 грн., сантехніка - 33617, 04 грн., меблі для ванної кімнати - 1706 грн., батареї - 2858 грн., пральна машина - 2644 грн., газова поверхня - 1964 грн., витяжка,- 1063 грн., стіл - 1950 грн. ), що підтверджується показанням свідків.

Крім того, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_6.

ОСОБА_2 відмовляється про добровільний поділ майна.

В судове засідання позивач та її адвокат не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити в повному обсязі. Також надали до суду заяву, в якій уточнили адресу місцезнаходження спірного майна, а саме: АДРЕСА_1.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи, зокрема копія оголошення на сайті «Судова влада України».

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30.06.2007 зареєстровано шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, запис № 707, від якого мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Диканського районного суду від 11.07.2017 у справі № 529/565/17 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано. Малолітня донька проживає із ОСОБА_1

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 2, 3 ст. 70 СК України).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Згідно з ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Під час шлюбу ОСОБА_1 проживала в квартирі, що належала на праві приватної власності ОСОБА_2 Однак поліпшення вище вказаного житла здійснювалось за кошти батьків ОСОБА_1 на загальну суму 53 709,30 грн. (двері - 10442, 90 грн., вікна - 5600 грн., керамічна плитка - 5040,86 грн., лінолеум - 4912 грн., матеріали 9561, 46 грн., стеля - 1300 грн., шпалери - 1050 грн., сантехніка - 33617, 04 грн., меблі для ванної кімнати - 1706 грн., батареї - 2858 грн., пральна машина - 2644 грн., газова поверхня - 1964 грн., витяжка,- 1063 грн., стіл - 1950 грн. ), що підтверджується показанням свідків.

Крім того, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_6.

ОСОБА_2 відмовляється про добровільний поділ майна.

Відповідно до ч . 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК .

Згідно ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вище вказаних положень, суд вважає за необхідне поділити майно між позивачкою та відповідачем як колишнім подружжя у рівних частках по ?.

Відповідно до звіту про оцінку майна житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складає 97 900 гривень. Так, ? частина даного житлового будинку оцінюється в 48 950 грн.

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки за адресою: Полтавська область, Полтавський район, Супрунівська сільська рада для будівництва та обслуговування житлового будинку складає 84 200 грн. ? частина земельної ділянки оцінюється в 42 100 грн.

Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на викладені обставини суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, згідно ст. 141 ЦПК України на користь держави.

Керуючись ст. ст. 3,319, 328,392, ЦК України, ст..60,69 СК України, ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: диван «Капітошка», вартістю 2300 грн.; чайник Saturn ST EK 8405 R- вартістю 143,87 грн.; пральну машину Samsung WF8590NMW9, вартістю 2644,00 грн.; газову поверхню Hansa BHGI 63112035, вартістю 1964,00 грн.; витяжку Pyramida ТК 60 (black), вартістю 1063,00 грн.; електрочайник Pyramida gift, вартістю 1,00 грн.; стіл прозорий, низ чорний, вартістю 1950, 00 грн., які знаходяться за адресою : АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 кошти за ремонт квартири у сумі 53709грн.30 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: А.Г.Потетій