У Х В А Л А Справа №539/1955/15-ц

Пров.№6/539/60/2018

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Гудкова С.В.

з участю секретаря Джадан І.В.

розглянувши подання головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань, покладених рішенням суду, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань, покладених рішенням суду, мотивуючи своє подання тим, що у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження №45944677 з примусового виконання: виконавчого листа № 539/1701/14-ц від 03.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 77712,50 гривень; виконавчого листа № 539/1959/13-ц від 11.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 40810 гривень; виконавчого листа № 539/1955/15-ц від 08.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 100 000 гривень; виконавчого листа №917/2068/15 від 30.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради боргу в сумі 125077,35 гривень; виконавчого листа №917/1221/16 від 21.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради боргу в сумі 163033,57 гривень; виконавчого листа №917/1752/16 від 06.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради боргу в сумі 57922,72 гривні.

Постановами про відкриття виконавчого провадження боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду, яке до цього часу не виконано.

Головний державний виконавець прохає суд встановити тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа за ухилення від виконання зобов'язання, покладеного судовим рішенням до виконання нею своїх зобов'язань.

У судове засідання представник ДВС не з'явився.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись із матеріалами подання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця ДВС задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо щодо нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо щодо нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Судом встановлено, що у Лубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження №45944677 з примусового виконання: виконавчого листа № 539/1701/14-ц від 03.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 77712,50 гривень; виконавчого листа № 539/1959/13-ц від 11.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 40810 гривень; виконавчого листа № 539/1955/15-ц від 08.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 100 000 гривень; виконавчого листа №917/2068/15 від 30.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради боргу в сумі 125077,35 гривень; виконавчого листа №917/1221/16 від 21.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради боргу в сумі 163033,57 гривень; виконавчого листа №917/1752/16 від 06.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради боргу в сумі 57922,72 гривні і до цього часу боржником рішення суду не виконано.

Згідно узагальнення ВСУ Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ВСУ звернув увагу на необхідність забезпечення якості уявлень та участі держвиконавців у розгляді справ.

Окрему увагу ВСУ звертає на визначення поняття «ухилення боржника від виконання зобовязань».

ВСУ зазначив, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження в праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав і обовязків учасників спірних правовідносин, суд має зясувати, дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково. Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли для виконання цього обовязку у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають які-небудь незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, подій тощо).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Положеннями ст. 6 цього Закону України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (далі Закон № 3857-XII) встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); - якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобовязань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі (п. 8).

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок

виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Правильне застосування судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

На думку ВСУ, особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У звязку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однією з підстав для відмови у задоволенні подань, що складає основну частину розглянутих справ, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобовязань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

В даному випадку, державним виконавцем не надано жодних доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судом, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про те, чи повідомлений боржник про примусове стягнення з нього боргу.

Крім цього, відсутні також докази того, що державний виконавець вживав усі необхідні заходи, спрямовані на виконання рішення суду, а тому у задоволенні подання слід відмовити, оскільки викладене свідчить проти факту ухилення від виконання зобов'язань боржника.

Керуючись ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань, покладених на нього рішенням суду - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Полтавської області. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Лубенського міськрайонного суду С.В.Гудков