Єдиний унікальний номер 225/3922/16-ц Номер провадження 22-ц/775/105/2018
Єдиний унікальний номер 225/3922/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/105/2018
Головуючий у 1 інстанції Скиба М.М.
Доповідач Корчиста О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Азевича В.Б., Дундар І.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №225/3922/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Торецьк Донецької області,

встановив:

У липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 жовтня 2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір №275-915, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в кредит в сумі 78000 гривень строком до 24 жовтня 2014 року зі сплатою 21 % річних. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак позичальником зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 27 травня 2016 року становить 125565,12 гривень, та складається із: сума заборгованості за кредитом 55729,97 гривень; сума заборгованості за відсотками 31710,78 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 27341,74 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2796,68 гривень; розмір інфляційних витрат за кредитом 7244,9 гривень; розмір інфляційних витрат за відсотками 741,05 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №275-915 від 25 жовтня 2007 року суму заборгованості за кредитом 4220,08 гривень, суму заборгованості за відсотками 124,31 гривень, розмір інфляційних витрат за кредитом 578,99 гривень, розмір інфляційних витрат за відсотками 17,06 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 74,11 гривень. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились норми ч.1 ст.264 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач зазначає, що розрахунком заборгованості, що є додатком до позовної заяви, підтверджується неодноразове внесення відповідачем платежів за кредитним договором, які свідчать про визнання боргу за кредитним договором. Останній платіж погашення заборгованості був зроблений 31 січня 2014 року, а отже строк позовної давності не пропущений та не можуть бути застосовані наслідки пропуску строків позовної давності щодо щомісячних платежів.

У наданих апеляційному суду запереченнях ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції досліджені та встановлені усі обставини, які мають значення для справи та рішення суду першої інстанції цілком відповідає вимогам ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» надав суду клопотання з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 276/5-915 на купівлю автотранспортних засобів. Предметом цього договору є тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 78000 гривень, зі сплатою 14,05 процентів річних та з графіком погашення суми основної заборгованості (додаток № 1 до договору), щомісячно до 10 числа, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 жовтня 2014 року. Кредит був наданий для оплати придбаного автомобіля марки XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006, згідно з договором купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року, укладеним з ПП ОСОБА_2

25 жовтня 2007 року до вказаного кредитного договору була укладена додаткова угода № 1, згідно якої з 20 жовтня 2008 року була встановлена процентна ставка за користування кредитом на рівні 21,00 % річних.

Також судом встановлено, що 04 грудня 2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору кредиту на купівлі автотранспортних засобів № 275-915 від 25 жовтня 2007 року, за якою був змінений графік погашення кредиту, до десятого числа (включно) кожного місяця з останнім платежем 24 жовтня 2014 року.

29 травня 2013 року між сторонами був укладений додатковий договір № 1 до договору кредиту № 275-915 від 25 жовтня 2007 року, за яким сторони домовилися змінити порядок сплати заборгованості за договором, а саме шляхом списання кредитних коштів в сумі чергового належного до погашення платежу за кредитом та/або в сумі процентів, нарахованих згідно з умовами договору з поточного рахунку позичальника.

Крім цього судом встановлено, що згідно договору застави № 275-915/1 від 25 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, автомобіль марки XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006, переданий у заставу банку у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 275-915/2 від 25 жовтня 2007 року та за договором кредиту № 275-915 від 25 жовтня 2007 року. Вказаний договір посвідчений нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу Донецької області Іваненко А.М.

Згідно довідки Територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 09 вересня 2017 року, станом на 08 вересня 2017 року автомобіль марки XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку КІВ 662976 від 22 листопада 2006 року, виданої ВАТ Алеко-сервіс та ВМД 110000006/6/602563 від 13 червня 2006 року (Дніпропетровська митниця) і до теперішнього часу власник не змінювався (а.с.190).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було подано позовної заяви, у тому числі зустрічної позовної заяви, про визнання кредитного договору №275-915 від 25 жовтня 2007 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 недійсним, а отже відносно зазначеного договору діє презумпція правомірності правочину. Крім того, факт перебування у власності відповідача транспортного засобу автомобіль марки XINKAI модель НХК6490Е, рік випуску 2006, до укладення кредитного договору не спростовують факт отримання ОСОБА_4 у позивача кредитних коштів та не звільняє відповідача від обов'язку їх повернення.

У частині відмовлених позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення) та з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, строки позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за період з 01 листопада 2007 року по 31 червня 2014 року включно сплинули. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасне погашення відсотків, суд першої інстанції посилаючись на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зазначив, що банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Висновки суду в частині застосування строку позовної давності не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Встановлено, що 25 жовтня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 276/5-915 на купівлю автотранспортних засобів.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач періодично вносив платежі на погашення заборгованості по вищезазначеному кредитному договору.

Відповідно розрахунку погашення нарахованих відсотків (а.с.14), останній платіж здійснено відповідачем 31 січня 2014 року у сумі 2500 гривень, а отже трирічний строк позовної давності розпочався із 31 січня 2014 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів за період з 01 листопада 2007 року по 31 червня 2014 року є помилковим, оскільки спростовується матеріалами справи.

Висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 27341,74 гривень та пені за несвоєчасне погашення відсотків в розмірі 2796,68 гривень, нарахованих за період з травня 2015 року по квітень 2016 року включно, відповідають вимогам закону. Як вірно зазначив суд першої інстанції, посилаючись на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач зареєстрований та проживає в м.Торецьку (Дзержинськ), який включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 55729,97 гривень, заборгованість за відсотками в розмірі 31710,78 гривень, інфляційні витрати за кредитом в розмірі 7244,90 гривень та інфляційні витрати за відсотками в розмірі 741,05 гривень, а всього 95426, 70 гривень.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому ухвалене у справі судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та, відповідно до ст. 376 ЦПК України, воно в частині визначення розміру заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Крім цього, в порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3 005,95 гривні.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року в частині часткового задоволення позовних вимог скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 55729,97 гривень, заборгованість за відсотками в розмірі 31710,78 гривень, інфляційні витрати за кредитом в розмірі 7244,90 гривень та інфляційні витрати за відсотками в розмірі 741,05 гривень, а всього 95426, 70 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 3 005,95 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: