печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3264/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. ,при секретарях -Стороженко С. О., Захарченко В.П., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача -адвоката ОСОБА_2, представника відповідача -адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка також діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в січні 2017 року звернулась до суду із вимогами до відповідача ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зокрема позивач просить визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач понад встановлені ст. 405 ЦК України строки не користується житлом, не здійснює витрат.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року відкрито провадження у даній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

26 січня 2018 року підготовче засідання даної цивільної справи закрито та призначено судовий розгляд.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та докази надані під час судового розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_3 вимоги не визнала, посилаючись на те, що сама позивач та малолітні діти у спірній квартирі не проживають, а надані докази не проживання відповідача не є належними та допустимими. Отже представник стверджує про те, що вимоги не можуть бути задоволені з тих підстав, що суду не було надано належних доказів, які б підтвердили факт не проживання відповідача, а позивач здійснює будь-які витрати спірного майна.

Суд вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 жовтня 2004 року по 25 березня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Від цього шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

25 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_7 була подарована малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Встановлено, що між колишнім подружжям мали місце неприязні стосунки після розірвання шлюбу, пов'язані в тому числі наявністю між ними спору щодо місця проживання дітей.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 12.09.2016, визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разм з матір'ю ОСОБА_1 При цьому під час судового розгляду було встановлено, що з вересня 2015 року діти мешкають з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Під час допиту свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_10 показали те, що у вказаній квартирі до 2015 року знаходилось офісне приміщення, а в подальшому і до цього часу у ньому періодично проживають ОСОБА_1, її мати та малолітні діти, зокрема в період дитячих канікул та на вихідних. При цьому відповідач ОСОБА_7 у квартирі не проживав і не проживає.

Вирішуючи даний спір слід виходити з наступного.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судовими рішеннями у цивільній справі №757/47661/15 -ц за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, спірна квартира використовувалась під офіс, що в ній ніхто не проживав, а сторони були лише формально зареєстровані, що їх сім'я фактично проживала у АДРЕСА_2, що сторони там працювали, а діти відвідували дитячий садочок та гімназію. Починаючи лише з серпні 2015 року ОСОБА_1 разом з дітьми почала проживати у спірній квартирі.

Заперечуючи проти вимог позивача відповідач фактично погоджуючись з тим, що він не проживає у вказаному житловому приміщенні, наполягає на тому, що в квартирі також не проживають і власники, тобто його малолітні діти, при цьому він здійснює оплату витрат за вказане житло.

З даного приводу слід зазначити, що під час судового розгляду було встановлено, що дійсно діти більшість часу проживають в м. Прилуки з ОСОБА_1, де відвідують навчальні заклади. Проте також використовують спірну квартиру для власного проживання в іншій час.

Отже під час судового розгляду беззаперечно встановлено, що відповідач з середини 2015 року в квартирі, власниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не проживає. При цьому поважних причин, які б заважали йому використовувати житло для власного проживання, під час судового розгляду встановлено не було. Так, слід врахувати відсутність будь-яких спірних питань щодо користування цим житлом, конфліктних ситуацій за вказаний період між сторонами. Також встановлено, що між сторонами не було досягнуто домовленості або укладено договір щодо користування цим житлом.

09.11.2016 відповідач особисто, після судового рішення від 13.10.2016 яким відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 звернувся до обслуговуючої організації та відділу реєстрації та обліку громадян із заявою про не зняття його з реєстраційного обліку.

Крім того із наданих відомостей встановлено, що відповідач тривалий час постійно проживає в АДРЕСА_3.

Та обставина, що ОСОБА_7 періодично здійснює оплату комунальних послуг та витрати на утримання майна, сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2,10,76-81,263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги задовольнити. Визнати ОСОБА_7 (проживаючого в АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 03 травня 2018 року.

Суддя Л.І.Цокол