Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа №227/1706/17

провадження № 61-1034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року в складі судді Здоровиці О. В. та на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року в складі колегії суддів Біляєвої О. М., Кішкіної І. В., Попоян В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» (далі - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог указував, що 17 червня 2005 року з ним стався нещасний випадок під час виконання ним трудових обов'язків на виробничому підприємстві «Шахта Алмазна» державного підприємства «Добропіллявугілля», внаслідок чого він отримав виробничу травму, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку Н-1 від 8 липня 2005 року.

Відповідно до довідки МСЕК йому було встановлено 10% втрати працездатності безстроково, яка пов'язана з нещасним випадком на виробництві.

21 жовтня 2010 року з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму у вигляді ушкодження здоров'я, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку Н-1 від 23 жовтня 2010 року. Відповідно до довідки МСЕК йому встановлено 5 % втрати працездатності безстроково.

Крім того зазначав, що працюючи на виробничому підприємстві «Шахта Алмазна» державного підприємства «Добропіллявугілля» в шкідливих умовах, він отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК йому встановлено 15 % втрати професійної працездатності, яка пов'язана з професійним захворюванням.

Посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я йому заподіяно моральну шкоду, просив стягнути з відповідача 40 тис. грн на її відшкодування.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на користь позивача 12 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок недотримання відповідачем безпечних умов праці позивач отримав травму, що сталася з ним 21 жовтня 2010 року, та професійне захворювання, встановлене 04 березня 2014 року. При цьому відповідач не несе відповідальності за ушкодження здоров'я, яке сталося з позивачем у зв'язку з нещасними випадками у 2005 році.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

У січні 2018 року ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволені позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відомостей про припинення ДП «Добропіллявугілля» не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не може нести відповідальність за це підприємство, де з позивачем стався нещасний випадок; позивач не довів причинного зв'язку між ушкодженням здоров'я і його моральними стражданнями.

Рішення судів попередніх судових інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, що сталося з позивачем у 2005 році, відповідачем не оскаржується.

19 січня 2018 року суддею Верховного Суду відкрито касаційне провадження в даній справі.

6 березня 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 лютого 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що позивач з 1973 року до 2013 року працював на різних посадах ДП «Добропіллявугілля» та ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля».

21 жовтня 2010 року під час виконання ОСОБА_4 трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується складеним 23 жовтня 2010 року актом форми Н-1 № 31 про нещасний випадок.

Висновком МСЕК від 25 січня 2011 року позивачеві встановлено 5% стійкої втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку з цим нещасним випадком.

26 червня 2013 року ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за станом здоров'я.

Висновком МСЕК від 04 березня 2014 року позивачу встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням.

З акту № 1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 лютого 2014 року форми П-4 вбачається, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пил). Причина виникнення професійного захворювання - вплив підвищених концентрацій пилу вуглепородного, кремнійвмісного фіброгенної дії.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно зі статтею 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суди установили, що позивач тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем, який не створив безпечні й нешкідливі умови праці; не впроваджував сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові; не забезпечив санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників, унаслідок чого ОСОБА_4 частково втратив професійну працездатність, у зв'язку з чим він має право на відшкодування моральної шкоди з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності, тобто у зв'язку з травмою отриманою 21 жовтня 2010 року - з 25 січня 2011 року та у зв'язку з професійним захворюванням - з 04 березня 2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи на його користь з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» 12 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суди керуючись статтями 173, 237-1 КЗпП України дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, який стався з позивачем 21 жовтня 2010 року, та у зв'язку з отриманням ним професійного захворювання в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань унаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілого, неможливості відновлення здоров'я.

Установлено, що 22 грудня 2010 року регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» уклали договір оренди цілісного майнового комплексу ДП «Добропіллявугілля».

Пунктом 1.7 цього договору передбачено, що орендар виступає правонаступником усіх прав та обов'язків реорганізованого підприємства ДП «Добропіллявугілля» в установленому порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не є належним відповідачем у справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами і доказами на їх підтвердження.

Доводи касаційної скарги про те, що після отриманої травми позивач продовжував працювати, а професійне захворювання було виявлене після припинення трудових відносин та щонещасний випадок стався з позивачем з його вини, аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом апеляційного розгляду і яким суд дав належну оцінку.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх судових інстанцій не спростовують.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило