У Х В А Л А

12.03.2018 Справа №607/3877/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Осів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа серії ЕН № 650449, виданого 08 лютого 2011 року, шляхом заборони перетинати державний кордон України до погашення заборгованості, покладеної на нього рішенням Тернопільського міськрайонного суду про стягненя з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 0 від 30 липня 2007 року у розмірі 20962,02 швейцарських франків, що станом на 12 січня 2016 року складає 493832,87 грн. та 8654,67 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, а також 7537,31 грн. судового збору.

Обґрунтовує подання тим, що на виконанні у Тернопільському міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження ВП № 51576069, відкрите на підставі виконавчого листа № 607/423/16-ц від 06 травня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання кредиту № 0 від 30 липня 2007 року у розмірі 20962,02 швейцарських франків, що станом на 12 січня 2016 року складає 493832,87 грн. та 8654,67 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, а також 7537,31 грн. судового збору. Державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника. Згідно відповідей на запити державного виконавця, встановлено, що пенсії боржник не отримує, за трудовим та цивільно-правовим договором не працює, відкритих рахунків у банках не має, транспортні засоби за боржником не зареєстровані, транспортні засоби за останнім не зареєстровані. Згідно з відповіді від державної прикордонної служби боржник неодноразово перетинав кордон України. Рішення на даний час не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

На виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження ВП № 51576069, відкрите на підставі виконавчого листа № 607/423/16-ц від 06 травня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання кредиту № 0 від 30 липня 2007 року у розмірі 20962,02 швейцарських франків, що станом на 12 січня 2016 року складає 493832,87 грн. та 8654,67 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, а також 7537,31 грн. судового збору.

В ході виконання зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, зокрема направлено запити щодо наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, доходів, місця його роботи, рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах, а також перетину державного кордону України.

Так, постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4 від 06 липня 2016 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 лютого 2018 року та довідки, виданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 20 листопада 2017 року, відомості про наявність у ОСОБА_2 нерухомого майна відсутні.

Як слідує з відповідей Державної податкової служби України від 06 липня 2016 року та Державної фіскальної служби України від 05 грудня 2017 року, інформація про ОСОБА_2 щодо сум доходу, направленого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з нього податку відсутня, а також інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України ОСОБА_2 від відповідних фінансових установ не надходила.

Згідно з відповідями Пенсійного фонду України від 06 липня 2016 року інформації про ОСОБА_2 як особу, яка отримує пенсію, працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, та про останнє місце його роботи не знайдено.

З відповіді УДМС України в Тернопільській області від 01 лютого 2017 року №02-02/1864 слідує, що громадянин ОСОБА_2 за наявними обліками УДМС України в Тернопільській області документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН № 650449, виданим 08 лютого 2011 року.

Згідно інформації, наданої Державною прикордонною службою України у відповіді № 0.64-6916/0/15-17 від 24 лютого 2017 року, ОСОБА_2 за період з 23 лютого 2012 року по 17 жовтня 2013 року декілька разів виїжджав за межі України.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Тому на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, які б підтверджували факт його ухилення від виконання зобовязань. А сам факт ситематичного перетинання державного кордону боржником не свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду, тим більше, що в матеріалах подання містяться лише відомості про факти перетинання державного кордону боржником ще до відкриття виконавчого провадження, а саме протягом 2012-2013 років, а вказане виконавче провадження відкрито лише в 2016 році.

Таким чином факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань судом не встановлений та начальником Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 не доведений.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, однак державний виконавець в судове засідання не зявився, що розцінюється судом як непідтримання внесенного ним подання та недоведення обставин, викладених у ньому, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні подання начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 353, 354, 355, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяОСОБА_5