КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

справа 373/563/18

провадження № 22-ц/824/2152/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2018 року у складі судді Реви О.І. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.04.2014 року у розмірі 30 001,36 грн. та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн., посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не виконуються, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складається з тіла кредиту у сумі 15 380,08 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 4 583,97 грн., нарахованої пені у сумі 8 132,48 грн., штрафу (фіксована складова) у сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 1 404,83 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Цим договором передбачено право банку на зміну в будь-який момент кредитного ліміту. Відповідач після отримання кредитної картки активував її, отримав кредитні кошти та користувався ними. Відповідач не звертався до позивача з метою зміни умов кредитного договору чи його припинення.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором, та не надано свого розрахунку цієї заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була заповнена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 08.04.2014 року (а.с.9).

Згідно вищезазначеної заяви ОСОБА_3 підтвердив, що він погоджується з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання картки, вказана в заяві.

Згідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони .Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кпім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен був надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

Згідно з підпунктом 2.2. пункту 2 Постанови Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Таким чином, приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг надало йому право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору.

Проте, позивачем не надано до суду доказів, чи пройшов відповідач ідентифікацію у банку, підписуючи анкету-заяву від 08.04.2014 року, унаслідок чого повторне заповнення будь-яких анкет-заяв не вимагалося.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.04.2014 року, слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім'я по-батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв'язку, тощо. Втім, заява не містить відомостей про те, що ОСОБА_6 не лише ознайомився зі змістом Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а й отримав ці умови та правила, з якими він погодився. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід'ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України.

Також в анкеті-заяві зазначено, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, позичальник просить надати перераховані нижче послуги: картка «Універсальна», бажаний кредитний ліміт 500,00 грн.

Звертаючись до суду з позов, позивач посилався на те, що між сторонами укладено договір у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 14 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що банком було збільшено розмір кредитного ліміту, наданого відповідачу до 14 000,00 грн.

Проте, матеріали справи не містять підтвердження збільшення кредитного ліміту банком та згоди на це відповідача.

Також позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №б/н від 08.04.2014 року, у відповідності до якого у відповідача, станом на 14.02.2018 року, виникла заборгованість у розмірі 30 001,36 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 15 380,08 грн., по нарахованим відсоткам за користування кредитом у сумі 4 583,97 грн., по нарахованій пені у сумі 8 132,48 грн., по штрафу (фіксована складова) у сумі 500,00 грн., по штрафу (процентна складова) у сумі 1 404,83 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить підпису представника банку та печатки, а тому не може вважатися належним доказом по даній справі.

Крім того, зазначений розрахунок не містить відомостей про отримання відповідачем бажаних кредитних коштів у сумі 500,00 грн., як зазначено у анкеті-заяві, та збільшення розміру кредитного ліміту до 14 000,00 грн.

Тому, з цього розрахунку не можливо встановити, чи користувався відповідач кредитними коштами та вносив власні грошові кошти саме на погашення заборгованості.

Належних і допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, до суду першої інстанції не надав.

Крім того, позивачем до суду апеляційної інстанції надано виписку з особового рахунку ОСОБА_3, яка як вказувалося зроблена на підставі первинних документів, з якої також неможливо встановити надання банком відповідачу кредитних коштів у розмірі 14 000,00 грн. Дана виписка не містить розміру встановленого кредитного ліміту. У ній відображено надходження грошових коштів від відповідача та третіх осіб та користування ними.

Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що між банком та відповідачем укладено кредитний договір, у відповідності до якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 14 000,00 грн.

У судовому засіданні апеляційного суду представником позивача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи ряду документів на підтвердження отримання відповідачем картки «Універсальна» та отримання ним кредитних коштів у сумі 14 000,00 грн.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Вирішуючи питання дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, колегія суддів виходила із положень ч.1 ст.44 ЦПК України, щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки.

При цьому, представник позивача не довела, що неподання до суду першої інстанції доказів було зумовлено поважними причинами, а тому ці докази судом апеляційної інстанції не були долучені до матеріалів справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді