АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/910/18 Головуючий 1 інст. Рибальченко І.Г.
Справа № 626/1793/17 Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором б/н від 02.08.2010 року у розмірі 37651, 73 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що відповідно до підписаної заяви б/н від 02.08.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 %.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду не те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх договірних зобовязань станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 37651,73 грн. у звязку з чим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змушено звернутись до суду з позовом.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість - 33388 грн. 37 коп. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 3300 гривень був укладений 02.08.2010 року на термін дії кредитної картки, а саме на 1 рік.

Пунктами 3.1.1, 5.4 ОСОБА_4 користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на вказаного на картці.

Відтак, дія картки закінчилась у серпні 2011 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось лише у 2017 році, тобто з пропуском загальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України.

Заява про застосування позовної давності, подавалась до суду першої інстанції, однак задоволена не була. З рішенням суду погодитись не може, оскільки вона не здійснювала жодних платежів в рахунок заборгованості по даному договору 11.03.2015 року і їй не зрозуміло на якій підставі суд погодився з доводами банку про те, що вона здійснювала такий платіж.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Заперечуючи проти доводів представника банку в частині здійснення платежу 11.02.2015 року з іншої картки, пояснила, що дійсно зверталась до ПАТ КБ «Приватбанк» і отримувала другу платіжну картку, однак не з метою використання кредитних коштів, а з метою отримання соціальної допомоги.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТАБАНК» - ОСОБА_6 просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення районного суду залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_3 отримувала другу картку в ПАТ КБ «ПриватБанк» за якою здійснювався платіж. Крім того, за умовами укладеного нею 02.08.2019 року договору, ОСОБА_3 надавала згоду на здійснення списання з будь-яких відкритих на її імя рахунків в порядку виконання умов договору (договірне списання), а відтак зазначена операція з перерахунку коштів здійснена у відповідності з укладеними ОСОБА_3 умовам договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти, а відповідачем ОСОБА_3 узяті на себе зобов'язання не виконувалися, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача частково.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 02.08.2010 року ОСОБА_3 стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Згідно Анкети-заяви ОСОБА_3 отримала платіжну картку Кредитка «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Відповідач власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та ОСОБА_4 надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с.6).

ОСОБА_3прийняла викладені в анкеті-заяви умови договору, погодилась з ними, на протязі всього часу з дня його укладення не оспорювала його ні у цілому ні в частині окремих умов, користувався наданими банком грошовими коштами за допомогою платіжної картки, з заявою про небажання пролонгувати дію договору і картки до банку не зверталась.

Таким чином, надані позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_4 можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Відповідно до п 2.1.1.2.3 ОСОБА_7 надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Також, п. 2.1.1.2.4 ОСОБА_7 надання банківських послуг передбачено, що підписання договору є прямою та беззаперечною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

При укладанні договору про надання банківських послуг сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклала договір на запропонованих вказаним банком умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи у заяві.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.1.2.4 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною ОСОБА_4 та/або «Тарифів Банку» позичальник зобов'язується звернутись до Банку для розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість, однак ОСОБА_3 таку заяву до банку не подавала.

Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість 37651,73 грн., яка складається з наступного: 3300 грн. - заборгованість за кредитом; 28988,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3094,23 грн. - заборгованість по пені та комісії за користуванням кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1769,13 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору б/н від 02.08.2010 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору сторонами також передбачена сплата штрафів: фіксованої частини та процентної складової.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача лише пеня за прострочене зобовязання і з таким висновком суду, судова колегія погоджується і що підтверджується правовою позицією викладеною у постанові ВСУ від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Посилання апелянта на те, що, дія картки закінчилась у серпні 2011 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось лише у 2017 році, тобто з пропуском загальної позовної давності є помилковим, оскільки відповідно до п. 2.1.1.2.11 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Згідно з п. 1.1.7.12 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг дія договору пролонгується кожні 12 місяці. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці.

Твердження відповідача про те, що карта не перевипускалася, спростовується матеріалами які містяться у справи її було перевипущено (емітовано) на нову картку. Як вбачається зі скріншоту, строк дії додаткової картки по вищевказаному договору, складає до січня 2018 року. (а.с. 80)

Твердження відповідача про внесення платежів в рахунок погашення заборгованості невідомими особами не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки згідно з п. 1.1.3.1.6. ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору.

З 17.09.2010 по 28.04.2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором були внесені грошові кошти різними сумами, останній платіж був здійснений ОСОБА_3 28.04.2015 року в рахунок погашення заборгованості по кредиту та процентів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, а отже ОСОБА_3 достеменно відомий номер картрахунку, відкритий для обслуговування кредитного договору від 02.08.2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, за попередній місяць, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-116цс13 від 6.11.2013 року у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» сторони визначили умови щомісячного повернення кредитних коштів.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Оскільки, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Отже, строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.08.2010 року, наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» останній платіж на погашення заборгованості був зроблений 28.04.2015 року.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернулось з позовом 03.11.2017 року, тобто в межах позовної давності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,2, 136, 141, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 березня

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_2