Дата документу 08.02.2018
Справа № 313/15/17
Провадження № 2/320/247/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольській міськрайонний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Фурсовій Л.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1, належить на праві приватної власності квартира № 29, що розташована в смт. Веселе по вул.. Центральна, б.141. У належній їй квартирі, зареєстрована її колишня невістка - ОСОБА_3, яка не проживає у зазначеній квартирі з 01.11.2013 року, її речі у житловому приміщенні відсутні, участі в утриманні квартири вона не бере. Таким чином, відповідачка не проживає у квартирі понад три роки. Всі витрати, пов'язані із утриманням квартири, позивач здійснює самостійно. Через реєстрацію відповідачки у належній їй квартирі вона обмежена у реалізації в повній мірі свого права власності. Наявність реєстрації відповідачки у її квартирі перешкоджає позивачу вільно розпорядитись належною їй квартирою, оскільки вона не може її продати. Цей факт, призводить до порушення прав позивача, як власника даної квартири.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позов не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що вона правомірно проживала у спірному житловому приміщенні, за шість років нею було зроблено ремонт, витрачено грошові кошти на утримання житла. Вони з позивачем домовлялись, що позивач компенсує їй витрати, однак, після того, як ОСОБА_3 зїхала з квартири у листопаді 2013, ОСОБА_1 лише через два місяці віддала належні відповідачу речі, ніяких коштів вона від позивача не отримувала. Після чого, потрапити до квартири відповідач не мала змоги, оскільки позивач перешкоджала їй користуватись житловим приміщенням. До суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні відповідач не зверталась. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволені позову.

Представник відповідача підтримав ОСОБА_3, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що ОСОБА_3 проживала на законних підставах у квартирі, тому має право на подальше проживання.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, належить на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1, зазначена обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 07.09.2006, посвідченим державним нотаріусом Веселівської нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_5, р.№ 3023, копіями витягів з Державного реєстру правочинів, про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією технічного паспорту на квартиру, /а.с.6,7,8,9-10/.

У належній позивачеві квартирі прописана і відповідач, як колишня невістка позивача, що підтверджується копією картки прописки./а.с.28/ Дана обставина сторонами не оспорюється.

З листопада 2013 року ОСОБА_3 не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом комісії ОСББ «Леніна-141»./а.с.27/ Дана обставина сторонами не оспорюється.

Реєстрація відповідачки в житловій квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, приводить до порушення прав позивача, комунальні послуги за проживання в квартирі нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в квартирі, і позивачка повинна сплачувати їх за свій рахунок.

Позивачем на адресу відповідача надсилались повідомлення про добровільне зняття з реєстрації ОСОБА_6, однак, у позасудовому порядку спір вирішити не вдалось. Позивач у судовому засіданні зазначила, що помилилась стосовно по-батькові відповідача.

Крім того, наявність реєстрації відповідачки у її квартирі перешкоджає їй вільно розпорядитись належною їй квартирою, оскільки вона не може розпоряджатись своїм майном.

Висновком від 28.10.2013 перевірку за заявою ОСОБА_7 про заміну замків ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 завершено, у звязку з відсутністю складу злочину. /а.с.103/

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1992 р. в одному підїзді з ОСОБА_1. У належній ОСОБА_1 квартирі до 2013 проживала ОСОБА_3, як дружина сина ОСОБА_1 Свідок бачила, як у 2014 році ОСОБА_3 забирала якісь речі з квартири у великій кількості. Під час складання акту свідок була присутня, у квартирі ні ОСОБА_3, ні її речей не було.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1978 року. ОСОБА_3, як дружина ОСОБА_10 проживала у квартирі 49 зазначеного будинку. Свідок бачила, як у 2014 році ОСОБА_3 вивозила свої речі. Під час складання акту свідок була присутня, у квартирі ні ОСОБА_3, ні її речей не було, в квартирі на кухні та у бані був ремонт.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Згідно із ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сімї має також і особа, яка перестала бути членом сімї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, частин четвертої і пятої статті 22 Закону України Про міліцію та частини шостої статті 22 Закону України Про пожежну безпеку (справа про офіційне тлумачення терміна член сімї) від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сімї Конституційний Суд України виходить з обєктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сімї.

При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень статті 405 ЦК України.

В ході судового розгляду знайшов підтвердження той факт, що відповідачка по справі ОСОБА_3, набула право користування належним позивачеві житловим приміщенням на законних підставах, була зареєстрована у спірній квартирі як член сімї, однак, не проживає за місцем реєстрації понад рік без поважних причин, плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги не сплачує, її речей у квартирі не має.

Крім того, твердження ОСОБА_3, що позивач замінила замки і таким чином перешкоджала їй користуватись спірною квартирою, спростовуються показами свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, згідно яких ОСОБА_3 у 2014 році самостійно забирала речі з квартири, відповідач пояснення з цього приводу суду не надала, а у висновку від 28.10.2013 за результатами перевірки її заяви, на які відповідач посилається як на підтверджуючий доказ того, що ОСОБА_1 чинила їй перешкоди у користуванні квартирою, старший оперуповноважений посилається на твердження самої заявниці, не досліджуючи інші докази. На підставі викладеного суд не бере до уваги заперечення відповідача в частині того, що позивачем створювались перешкоди у користуванні нею квартирою.

Таким чином, позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідачка по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована, але не проживає в житловій квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 більше року, участі в утриманні квартири не бере, її речей у квартирі не має, позову про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою не подавала.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись 12, 76-83, 89, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, (і.н., НОМЕР_1, виданий Веселівськмим РСУДМС України в Запорізькій області 18.09.2015 року, таким, що втратила право користування квартирою № 29 у будинку № 141 по вул. Центральна у смт Веселе, Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ