РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Малихіна О.О.

за участю секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/107/18 (провадження №2/630/120/18) за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 представником позивача ОСОБА_2, до Люботинської міської ради Харківської області, третя особа приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 22 вересня 2016 року,

встановив:

В обґрунтування заявленого позову представник позивача ОСОБА_1 в порядку уточнень вказував, що 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3 належав на праві власності бабусі позивача ОСОБА_5, а по 1/6 частин вказаного житлового будинку належало батькові позивача ОСОБА_4 та тітці позивача ОСОБА_6, кожному відповідно. Після смерті бабусі позивача ОСОБА_5 при поділі спадкового майна виник спір між її спадкоємцями. А на підставі рішення Харківського народного суду Харківської області від 07 червня 1985 року право власності на вказаний житловий будинок було визнано за батьком позивача ОСОБА_4 та тіткою позивача ОСОБА_6, по 1/2 частині кожному відповідно. За життя батько позивача ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу із своєю сестрою ОСОБА_6 та придбав 1/2 частину вказаного житлового будинку, але своє право власності ОСОБА_4 в цілому на житловий будинок не зареєстрував належним чином та відповідний правовстановлюючий документ не отримував. Також ОСОБА_4 за життя склав заповіт, відповідно до якого спадкоємцем його майна є його син та позивач по справі ОСОБА_2. Після смерті свого батька позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на вказаний житловий будинок, але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з причин відсутності правовстановлюючих документів на імя спадкодавця на житловий будинок в цілому. Саме тому позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 не зявився, але подав до суду заяву, в якій вказував, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просив справу розглядати за його відсутності.

Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до Люботинської міської ради Харківської області, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно у виді житлового будинку без участі її представника, за наявними у справі документами та відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Спірним є житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3, та який зареєстрований в 2/6 частинах за ОСОБА_5 та в 1/6 частині за ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого Другою Харківською державною нотаріальною конторою 25 грудня 1974 року за реєстровим номером №2866, що підтверджується довідкою КП «Люботинське БТІ» Люботинської міської ради Харківської області №126 від 12 квітня 2017 року.

27 серпня 1983 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією рішенням Харківського народного суду Харківської області від 07 червня 1985 року.

Враховуючи, що ОСОБА_5 померла 27 серпня 1983 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В звязку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 2/6 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3, після смерті ОСОБА_5 відкрилася 27 серпня 1983 року.

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до рішення Харківського районного народного суду Харківської області від 11 березня 1986 року та ухвали Харківського обласного суду від 29 квітня 1986 року спадщину у виді 2/6 частин житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3, після смерті ОСОБА_5 прийняли її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується обставинами, які викладені в рішенні суду, а тому спадкоємцям стало належати по 1/2 частині вказаного житлового будинку кожному відповідно.

Також 29 березня 1988 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу, зареєстрованого в Харківському міжміському БТІ у реєстровій книзі №14 за реєстровим №1679 від 24 травня 1988 року, відповідно до якого право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3 перейшло до ОСОБА_4, а тому вказаний житловий будинок став належати йому в цілому.

28 жовтня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, та відповідно до якого все належне йому майно він заповідав його синам ОСОБА_7 та ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту.

22 вересня 2016 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-БК №381710, виданого відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_8 територіального управління юстиції у місті Києві 23 вересня 2016 року.

Тому з 22 вересня 2016 року відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4, яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Із копії матеріалів спадкової справи №9/2017, яка витребувана судом від приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини, а ОСОБА_7 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_4.

Саме тому у суду не виникає сумнівів з приводу того, що ОСОБА_2 успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3 після смерті свого батька ОСОБА_4, померлого 22 вересня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 529, 549, ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 1217, 1223, 1235, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 263, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, 138-3, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 22 вересня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.

Суддя О. О. Малихін