РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі Балан Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

04.08.2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 15.05.2008 року в загальному розмірі 57880,93 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2017 року було відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду.

Згідно ухвали суду від 18.10.2017 року за клопотанням представника відповідача було вирішено питання про витребування доказів, у зв'язку з чим було витребувано від ПАТ КБ «Приватбанк» висновок (від 13.08.2013 р.) та усі матеріали служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк» за заявою ОСОБА_1 №5153 від 22.07.2013 р. про скоєння шахрайських дій щодо заволодіння грошовими коштами; з Київського ВП ГУ НП в Харківській області копію заяви від 02.08.2013 р., зареєстрованої в ЄРДР за реєстраційним № 0004137 02.08.2013 р. та наданих ОСОБА_1 первісних пояснень по факту скоєння шахрайських дій щодо заволодіння грошовими коштами з банківської карти; від представництва Національного мобільного оператору Vodafonе в м.Харкові відомості про те, чи відбувалися якісь дії щодо обмеження дії і подальшого пере випуску СІМ-карти номеру 050-100-79-13 на протязі червня 2013 р., що конкретно та з якої причини було зроблено, чи були звернення власника номеру з цього приводу.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року по даній справі було призначено підготовче судове засідання для розгляду справи в загальному позовному провадженні, на виконання п.9 ч.1 розділу ХІII ЦПК України, згідно до якого розгляд даної справи необхідно продовжувати за правилами, встановленими ЦПК України в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

14.02.2018 року ухвалою суду було закрите підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог, ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.05.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, через порушення зобов'язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2017 року складає 57880,93 грн., з яких: 1999,89 грн. - заборгованість за кредитом; 48376,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4510,31 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2744,33 грн. - штраф (процентна складова). Заборгованість до теперішнього часу відповідачем погашена не була, у зв?язку з чим банк був змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, в матеріалах справи міститься клопотання, в якому представник банку не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. На підставі викладеного та з врахуванням заяви представника позивача суд розглядає справу у відсутність позивача на підставі доказів, наданих сторонами.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" у повному обсязі та надав до суду письмові пояснення. В запереченнях на позов вказує, що відповідач ОСОБА_1 сумлінно виконував усі умови угоди з позивачем та не порушував Правила користування платіжною картою, п.п 2.1-2.4 Вимог безпеки Умов і правил надання банківських послуг. Пояснив, що всупереч існуючим правилам користування послугою «Експрес-розрахунок» за мобільним номером 3700 03.06.2013 року без його дозволу було проведено транзакцію на суму 2000 грн. з його картки, при існуючому ліміті на той час 200 грн. Відповідач також пояснив, що він жодним чином нікому не розголошував інформацію про наявність в нього рахунку в ПАТ КБ "Приватбанк" та не порушував умов безпеки щодо розголошення ПІН-коду, проте, в свою чергу позивач не забезпечив належного зберігання його персональних даних та порушив банківську таємницю, допустивши невідомих осіб до клієнтської бази, що створило умови для скоєння злочину. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що не має ніяких кредитних зобов'язань перед позивачем, оскільки свій кредит він погасив у повному обсязі 01.06.2013 року, та вважає, що його вини в тому, що шахрайським шляхом з його банківської карти 03.06.2013 року були зняті грошові кошти немає, але вбачаються проблеми з алгоритмами функціонування і безпекою електронних сервісів ПАТ КБ "Приватбанк", що створює умови для скоєння подібних злочинів. З приводу вчинених шахрайських дій він одразу в червні 2013 року звернувся і до Банку, і до поліцію, де проводиться розслідування за його заявою.

Суд, вислухавши представника відповідача, встановивши дійсні обставини справи, повно та всебічно дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15.05.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 8-9).

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно наданих доказів ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 20-21).

Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» в обґрунтування свого позову зазначає, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №б/н від 15.05.2008 року не виконує, що є підставою для звернення з позовом до суду. Вказує, що 03.06.2013 року з платіжної картки ОСОБА_1 були зняті грошові кошти у розмірі 2000 грн., за неповернення яких утворилася заборгованість, що станом на 30.06.2017 року складає 57880,93 грн., з яких: 1999,89 грн. - заборгованість за кредитом; 48376,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4510,31 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2744,33 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що ним зобов*язання за кредитним договором №б/н від 15.05.2008 року виконані повністю станом на 01.06.2013 року, про що свідчить розрахунок заборгованості, поданий позивачем. Стосовно суми у розмірі 2000 грн., яка була перерахована на його рахунок послугою «Експрес-розрахунок» за мобільним номером 3700 вказує, що ці грошові кошти ним отримані не були, він ними не користувався, оскільки це були шахрайські дії невідомих осіб щодо задоволенні грошовими коштами Банку, що підтверджується розслідуванням Банку та поліції.

Так, досліджуючи розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ "Приватбанк" в обґрунтування своїх вимог вбачається, що станом на 01.06.2013 року відповідачем ОСОБА_1 було повністю погашено заборгованість за вказаним вище договором, в тому числі і по процентах у розмірі 21,34 грн. і заборгованість за кредитом складала 0,00 грн.(а.с.4-7).

Крім того, з цього ж розрахунку вбачається, що 03.06.2013 року з платіжної картки ОСОБА_1 були зняті грошові кошти у розмірі 2000 грн., за неповернення яких утворилася заборгованість, що станом на 30.06.2017 року складає 57880,93 грн., з яких: 1999,89 грн. - заборгованість за кредитом; 48376,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4510,31 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2744,33 грн. - штраф (процентна складова).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач звернувся 22.07.2013 р. із заявою №5153 у ПАТ КБ «Приватбанк» про несанкціоноване зняття з його картки «Універсальна» грошових коштів у розмірі 2000 грн., з яких комісія банку складає 58 грн.

За результатами перевірки провідними спеціалістів ПАТ КБ "Приватбанк" №20.1.0.0.0/7-20130722/2535 від 13.08.2013 р. повідомлено, що мали місце шахрайські дії третіх осіб, спрямовані на заволодіння грошових коштів з картки НОМЕР_4, з механізмом, де шахрай обманним шляхом отримує від клієнта-потерпілого персональні дані (номер картки, ПІБ, рік народження, адресу, прізвище матері), блокує через мобільного оператора SIM- карту клієнта з наступним відновленням її дублікату, від імені клієнта-потерпілого шахрай робить телефонний дзвінок в Contact Center ГО, ініціює шахрайський «Експрес-переказ» з картки потерпілого (а.с.39-41).

Крім того, службою безпеки ПАТ КБ "Приватбанк" було надано висновок від 13.08.2013 року, згідно якого в ході вивчення виписки по карті НОМЕР_4 встановлено, що грошові кошти в розмірі 2000 грн. (комісія банку складає 58 грн.) 03.06.2013 року було переведено використовуючи послугу «Експрес-платіж», замовлений по сервісному номеру 3700 з номеру фінансового мобільного телефону гр. ОСОБА_2 на карту НОМЕР_3, видану на ім'я гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, яка внесена до списку обмеження по клієнтам за кодифікатором «шахраї в електронних операціях». Зняття вказаних грошових коштів відбулося в банкоматі за адресою: м. Донецьк, вул. Землянська, 10-Б 04.06.2013 року, здійснювала власник картки НОМЕР_3 ОСОБА_3, що було встановлено під час вивчення фотоматеріалів даного банкомату (а.с.42-45)

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 неодноразово звертався до керівників та працівників «Приватбанку» для вирішення питання щодо зупинення нарахування відсотків за кредитним договором №SAMDN0122 та закриття карткового рахунку НОМЕР_4, проте, працівниками банку було відмовлено в задоволенні його запиту, та зазначено,що позивач немає можливості виконати вимоги відповідача, посилаючись на те, що повернення кредиту є основним принципом кредитування і неповернення кредиту наданого кредиту, відсотків та винагороди може негативно відбитися на функціонуванні банку в цілому (а.с. 50-52).

Крім того, відповідач також звертався з заявою щодо проблем у взаємовідносинах із ПАТ КБ «Приватбанк» до Національного банку України, яким у відповідь на даний запит повідомлено ОСОБА_1, що всі питання, які виникають внаслідок укладених договорів вирішуються сторонами, що його уклали, а у випадку недосягнення домовленості, спори розглядаються у судовому порядку та зазначено, що виявлення неправомірних дій працівників банку не входить до визначених ст.7 Закону України «Про Національний банк України» функцій Національного банку України (а.с.53-54).

З приводу вказаної крадіжки відповідач ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів. Згідно довідки, наданої слідчим СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 02.08.2013 року було прийнято та зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення щодо заволодіння грошима з кредитної картки, виданої на його ім'я, яке мало місце 03.06.2013 року у розмірі 2000,26 грн., розпочате досудове розслідування (а.с.48).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань вбачається, що заяву відповідача було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 02.08.2013 р. за реєстраційним номером №0004137, та розпочате кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України (а.с.47).

В своїх поясненнях, наданих слідчому Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, ОСОБА_1 зазначив, що коли зателефонувала дівчина, яка відрекомендувала себе як співробітник ПАТ КБ «Приватбанк» і запропонувала звірити наявні в них дані за його кредитною карткою, то відповідач, повіривши їй почав відповідати на поставлені запитання, однак, інформацію щодо своїх паспортних даних, ідентифікаційного коду та кодового слова даній особі він не надавав (а.с.67-68).

Таким чином, доводи позивача щодо провини відповідача у розголошенні даних, на підставі яких було проведено транзакцію на суму 2000 грн. 03.06.2013 року не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в судовому засіданні.

Крім того, на підтвердження позиції відповідача щодо неправомірних дій інших осіб заволодіння грошовими коштами у розмірі 2000 грн. підтверджується і тим, що за даними ПрАТ «ВФ Україна», витребуваних за клопотанням відповідача (а.с. 98) 03.06.2013 року о 18-16 год. до Центру підтримки абонентів «Vodafone» надійшла заява щодо втрати сім-карти абонентського номеру НОМЕР_1 та блокування цього номеру. Блокування було здійснено о 18-37 03.06.2013 року, сім-карта видана абоненту в м. Краматорськ. Однак, 04.06.2013 року о 16-36 год. надійшла заява від абонента щодо блокування його сім-карти, яка знаходиться в нього та не втрачалась. Після уточнення даних абонента та ідентифікації усіх показників, сім-карта, яка була надана, 06.06.2013 року була заблокована і в м. Харкові була надана нова сім-карта власникові цього абонентського номеру.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З положень ч.3 ст.203 ЦК України вбачається, що загальною вимогою дотримання якої необхідно для дійсності правочину є вільне волевиявлення учасника правочину та відповідність його внутрішній волі.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність вільного волевиявлення відповідача на отримання грошових коштів 03.06.2013 року згідно договору №б/н від 15.05.2008 року у розмірі 2000 грн. Ці дані підтверджуються і доказами, наданими позивачем про отримання грошових коштів особою на ім.*я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка внесена до списку обмеження по клієнтам за кодифікатором «шахраї в електронних операціях», а зняття вказаних грошових коштів відбулося в банкоматі за адресою: м. Донецьк, вул. Землянська, 10-Б 04.06.2013 року, ОСОБА_3, що було встановлено під час вивчення фотоматеріалів даного банкомату.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що грошові кошти у розмірі 2000 грн., які були проведені транзакцією 03.06.2013 року за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 отримані не були, що свідчить про відсутність його волевиявлення на виконання в подальшому кредитного договору з ЗАТ КБ «Приватбанк» та невідповідність цього договору в подальшому вимогам ст. 203 ЦК України.

Дана обставина спростовує доводи позивача щодо обґрунтованості позовних вимог та отримання відповідачем грошових коштів 03.06.2013 року, на підставі яких розрахована заборгованість по кредитному договору від 15.05.2008 року та викликає сумніви у достовірності доводів на підтвердження позиції позивача про стягнення заборгованості за кредитом саме з відповідача ОСОБА_1

Посилання позивача щодо порушення вимог договору відповідачем та розголошення ним відомостей суд вважає необґрунтованим та таким, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. До суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що саме відповідачем ОСОБА_1 були отримані грошові кошти 2000 грн. 03.06.2013 року, розголошені відомості щодо конфіденційних даних, а тому і підстав щодо стягнення заборгованості, яка розрахована з суми 2000 грн. з 03.06.2013 року по 30.06.2017 року у загальному розмірі 57880,93 грн. суд не вбачає.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом від 15.05.2008 року з відповідача ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовані відповідачем, у зв*язку з чим позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

У випадку розгляду справи по суті позовних вимог та відмови у задоволенні позову, не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності, подана ним до суду 22.01.2018 року. (а.с. 88).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 263,264,265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код 14360570) до ОСОБА_1 ( м. Харків, база відпочинку «Дубова роща», ІПН НОМЕР_2) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 57880,93 грн. за кредитним договором №б/н від 15.05.2008 року та відшкодування судових витрат - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя :