Справа № 161/798/18
Провадження № 2/161/1181/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 березня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 28 536, 64 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 листопада 2017 року позичив ОСОБА_2 1 000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 01 січня 2018 року. Про вказане зобовязання відповідач власноручно написав розписку. У вказані терміни відповідач свої зобовязання не виконав, позичені кошти не повернув.

Посилаючись на приписи п.1 ст.1049 ЦК України та вимог закону щодо належного виконання взятих на себе зобовязань, просить стягнути з відповідача еквівалент заборгованості відповідно до офіційного курсу гривні до долара США станом на 15.01.2018 року (дату подання позову) в сумі 28 536, 64 грн. а також стягнути 5 640 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 704, 80 грн. судового збору.

Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

В судове засідання відповідач не зявився, хоча був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З розписки, датованої 10 листопада 2017 року, написаної відповідачем власноручно, вбачається, що останній отримав в борг від ОСОБА_1 грошову позику в сумі 1 000 доларів США та зобовязався повернути вказану суму до 01 січня 2018 року (а.с.5).

Даною розпискою підтверджено факт укладення між сторонами договору позики. Даний договір відповідає вимогам закону щодо письмової форми договору. У обраній сторонами формі договору (у вигляді розписки позичальника) сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих умов договору позики, передбаченого ст.1046 ЦК України: в розписці зазначено суть договору - позика, суму позики і грошову одиницю, строк її повернення.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ, який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах.

За приписами ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що до дня розгляду справи, відповідач не повернув позивачу борг.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року по справі № 6-79цс14 вказав: «Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.».

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що сума боргу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 15.01.2018 року становить 28 536, 64 грн.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні в справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Долученими до матеріалів справи доказами: договором про надання правової (правничої допомоги) № 001 від 10.01.2018 року, ордером серії ВЛ № 000025696 від 10.01.2018 року, банківською квитанцією № 0.0.939619091.1 від 16 січня 2018 року підтверджено понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 5 640 грн.

Окрім того, позивач відповідно до квитанції від 16 січня 2018 року сплатив судовий збір за подання позову до суду в сумі 704, 80 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 28 536, 64 грн. (двадцять вісім тисяч пятсот тридцять шість гривень шістдесят чотири копійки) боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору та 5 640 грн. (пять тисяч шістсот сорок гривень) витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено 14.03.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.