Провадження № 2/235/642/18
Справа № 235/552/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Муханової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Вугільна компанія "Краснолиманська" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням та його наслідками, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Вугільна компанія "Краснолиманська" (далі ДП ВК "Краснолиманська") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням та його наслідками.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 29.05.1998 року по 09.08.2007 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював у шахті з повним робочим днем.

Шкідливі та небезпечні умови праці на підприємстві призвели до виникнення у нього професійного захворювання хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. захворювання професійне, встановлене вперше.

31.07.2013 року він був вперше оглянутий на МСЕК і йому встановлено первинно 25 % втрати працездатності з 30.07.2013 року безстроково.

Згідно висновку МСЕК від 27.07.2017 року йому було повторно встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 10.07.2017 року безстроково у звязку із встановленим професійним захворюванням, а також 3 групу інвалідності з 10.07.2017 року безстроково.

Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 70000 грн.

Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому посилається на те, що в якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 22.07.2013 року позивачу встановлено професійне захворювання та пов'язаними з цим моральними стражданнями, а також той факт, що згідно довідки МСЕК від 31.07.2013 року йому встановлено ступінь втрати працездатності - 25% безстроково.

Згідно норм п. 2 ч.2 ст. 23 ЦK України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У відповідності до норм ч.1 ст. 1167. UK України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю "відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї етапі.

Таким чином, однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення профзахворювання у позивача.

Згідно п.19 акту форми П-4 від 22.07.2013 року за час роботи позивача на ДП «ВК Краснолиманська» випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підіймальних і тягових пристроїв, що могли б сприяти виникненню профзахворювання зафіксовано не було. Даний випадок професійного захворювання узятий до обліку ДП «ВК «Краснолиманська» на підставі п. 63, п. 98 Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (постава Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1232).

Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України. позивачеві було розяснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки.

Тобто, за час роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» не зафіксовано випадків звернення в службу охорони праці та медичну-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу; порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту, відсутність або несправність підйомних і тягових пристроїв, що могло б сприяти виникненню професійного захворювання. Претензій від позивача до умов праці на ДП «ВК «Краснолиманська» за період праці не було.

Згідно п. 13 акту форми П-4 від 22.07.2013 року висновок про наявність шкідливих умов праці по гігієнічній оцінці умови й характер праці заступника механіка дільниці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливих та важких умов праці, а це згідно Гігієнічних нормативів ГН 3.3.5-3.3.8; 6.6.1-083-2001 р. затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 27.12.2001 року № 528 це , як правило, відноситься до легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності). Тобто, позивач має можливість стан свого здоровя відновити.

За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією, оплатою праці у підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, позивач був повідомлений про ті шкідливі фактори роботи та наслідки їх впливу на його організм, але тим не менш продовжував працювати знаючи про те, що подальша трудова діяльність може призвести до погіршення здоров'я та користався тими пільгами й компенсаціями, що передбачені для тих, хто працює в таких умовах,але ще й продовжував трудову діяльність.

Таким чином, весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан позивача не було зафіксовано.

Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

Позивач, в предявленому позові посилається на те, що внаслідок професійного захворювання в нього суттєво змінився мій життєвий уклад,захворювання негативно вплинуло на мій психологічний стан та стверджує, що його психологічний стан негативний, але жодним документом це не підтверджено. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану постраждалого. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий повторний висновок МСЕК від 27.07.2017 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 40% по профзахворюванню безстроково. Однак, висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди.

Однак, в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (чеки, касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачами витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби.

Однак відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано. Таким чином, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 70 000,00 грн.

Всі досліджені матеріали підтверджують, що позивач не має доказових фактів, на підставі яких предявлено позов, так як не довів наявність субєктивного права, за захистом якого він звернувся, не довів, що воно дійсно порушено, не надав доказів, що підтверджують позов, а особливо не доказав, який є дійсно можливий вплив тих чи інших негативних емоцій (душевних переживань), що виникли у позивача до події, на характер дій чи стан позивача, щоб такий спосіб захисту цивільних прав як компенсація моральної ( немайнової) шкоди, не став засобом безпідставного збагачення позивача.

Професійне захворювання - захворювання, яке виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно тривалим впливом шкідливих речовин, певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Згідно п. 16 Акту П-4 від 22.07.2013 року чітко зазначено, що осіб, що допустили порушення нормативно - правових актів з питань охорони праці, які привели до даного професійного захворювання встановити не має можливим.

Згідно довідки МСЕК від 27.07.2017 р. інвалідність позивача є робочою, та може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів.

Таким чином, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя, на думку відповідача, відсутні жодні правові підстави для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

У звязку з вищевикладеним відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач з 29.05.1998 року працював в ДП «ВК «Краснолиманська» в якості механіка ділянки підземним з повним підземним робочим днем в шахті, з 9.04.2002 року електрослюсарем підземним 5 розряду повним підземним робочим днем в шахті, 18.11.2005 року звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 23 листопада 2016 року № 39/1002 позивачу встановлено професійне захворювання хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛНІІ ст. (другого ст.).

Як зазначене в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 22 липня 2013 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району 22 липня 2013 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого промислового фактора пил впродовж 100% робочої зміни.

За довідкою МСЕК серії 10 ААА № 232355 від 31 липня 2013 року позивачу вперше встановлено з 25% втрати професійної працездатності з 30.07.2013 року безстроково, потребу в медикаментозному лікуванні за професійним захворюванням.

За довідкою МСЕК серії АВ № 0882809 від 27 липня 2017 року позивачу вперше встановлено з 10.07.2017 року безстроково 3 група інвалідності, рекомендовано «Д»-облік та лікування лікування в пульмунолога, кардіолога, невролога, стаціонарне лікування.

За довідкою МСЕК серії АБ № 0048041 від 27 липня 2017 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності з 10.07.2017 року безстроково, а також 3 групу інвалідності, визначена потреба в медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ДП ВК "Краснолиманська", яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування хронічного професійного захворювання, епікрізами з історії хвороби, виписками з амбулаторної карти стаціонарного хворого, медичного висновку про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, довідок МСЕК.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 20000 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням та його наслідками, 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства Вугільна компанія "Краснолиманська" в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (семисот чотирьох) гривень 80 копійок.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Державного підприємства Вугільна компанія "Краснолиманська", м. Родинське Донецької області, ЕДРПОУ 31599557.

Суддя Г.В. Назаренко