№ 336/4230/17
пр. № 2/336/158/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Наумові А.А.

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: П'ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про усунення від права спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3,, вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_6, який був рідним братом ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_3 Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не проживала разом з ОСОБА_6, не піклувалась про нього, не надавала йому належного догляду та лікування, хоча він перебував внаслідок хвороби у безпорадному стані та потребував допомоги, тож через це ОСОБА_6 захворів, а згодом помер, просив усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач на заявлених вимогах наполягав, пояснивши, що за життя спілкувався із ОСОБА_6, який повідомляв його про те, що вони з ОСОБА_3 посварились та він не бажає більше жити з нею. ІНФОРМАЦІЯ_5 року після того як ОСОБА_3 сповістила його про смерть брата, позивач приїхав до квартири, де мешкав ОСОБА_6, та побачив, що у квартирі брудно, немає ніякої їжі або ліків. Востаннє брата бачив восени 2016 року випадково, ОСОБА_6 кашляв, але на здоров'я не скаржився та повідомив, що допомога йому не потрібна. У квартирі ОСОБА_6 позивач не був. Вважає, що ОСОБА_3, маючи обов'язок доглядати за чоловіком, не виконувала його, у зв'язку з чим ОСОБА_6 жив в умовах, які не придатні для проживання, а після того як захворів, ОСОБА_3 протягом тривалого періоду часу не надавала йому лікування, не викликала лікаря та фактично очікувала смерті чоловіка.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, вказавши, що ОСОБА_6 хворів досить тривалий період часу, що є характерною ознакою його хвороби, яка стала причиною смерті, внаслідок хвороби перебував у безпорадному стані, однак, ОСОБА_3 не турбувалась про нього, не забезпечувала його належним лікуванням, не опікувалась умовами проживання чоловіка, не прибиралась у квартирі, не придбавала їжі та медикаментів, а коли ОСОБА_6 захворів не викликала дільничного лікаря, хоча їй про необхідність цього було вказано лікарем бригади швидкої допомоги, що у сукупності фактично обумовило та прискорило смерть ОСОБА_6 та є підставою для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала, вказуючи, що з ОСОБА_6 вони мешкали однією родиною, хоча іноді відповідач мешкала у своїх родичів, або у квартирі за місцем своєї реєстрації. Декілька років тому квартиру ОСОБА_6 відімкнули від електропостачання, але на пропозицію ОСОБА_3 сплатити борг ОСОБА_6 відмовлявся вказуючи, що електроенергія йому не потрібна. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2007 року не спілкувались, ОСОБА_1 іноді телефонував відповідачеві та ОСОБА_3 повідомляла йому про стан здоров'я брата. 05.01.2017 року ОСОБА_3 прийшла до ОСОБА_6 та принесла йому продукти харчування, він почувався добре, лише була задишка. 06.01.2017 року попрямувала на свята до своїх родичів. 08.01.2017 року вранці їй зателефонували поліцейські та повідомили про те, що сусідка ОСОБА_6 викликала поліцію, бо з квартири ОСОБА_6 чути стогін. Прийшовши до квартири, яка була зачинена, ОСОБА_3 почула стогін, потім сусід через балкон вліз до квартири та відчинив двері. ОСОБА_6 лежав у туалеті, погано почувався, тому ОСОБА_3 викликала швидку медичну допомогу. Лікар, що приїхала за викликом, вказала ОСОБА_6 на необхідність госпіталізації, але останній категорично відмовився. Після того, як бригада швидкої допомоги поїхала, ОСОБА_3 зателефонувала своїй подрузі ОСОБА_7, яка приїхала до квартири ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вдвох вмовляли ОСОБА_6 викликати лікаря, але останній відмовлявся, тому ОСОБА_3 запропонувала йому написати, що він добровільно відмовляється від медичної допомоги, на що ОСОБА_6 погодився. Тоді ОСОБА_7 написала текст заяви, а ОСОБА_6 її підписав. Далі вони втрьох спілкувались, потім ОСОБА_7 поїхала, а ОСОБА_3 залишилась, а коли вранці прокинулась, то з'ясувала, що ОСОБА_6 помер. Надалі ОСОБА_3 викликала швидку медичну допомогу та поліцію, а також зателефонувала ОСОБА_1 та ОСОБА_7 За рекомендацією ОСОБА_1 ОСОБА_3 дочекалась представника ритуальної служби. По приїзді до квартири ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_1 надав на поховання 1000 гривень, а в день похорон ще 3000 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи, що ОСОБА_6 не страждав на тяжке захворювання, не перебував у безпорадному стані, до останнього часу самостійно себе обслуговував, мав пенсію, на свій власний розсуд відмовився від госпіталізації, тому підстав для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування немає, а у позові належить відмовити.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, направила до суду нотаріально посвідчену заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказуючи про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсягу (а.с. 109).

Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору - П'ятою Запорізькою державною нотаріальною контрою до суду спрямовано заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори (а.с. 74).

В судовому засіданні за клопотанням сторін судом допитувались свідки та досліджувались письмові докази.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що є судово-медичним експертом та проводив судово-медичну експертизу трупу ОСОБА_6 На тілі ОСОБА_6 були садна на обличчі, руках та колінах, отримані приблизно за 3-4 дні до смерті. За життя ОСОБА_6 страждав на гіпертонічну хворобу, а причиною смерті стала пневмонія. Враховуючи тяжкість захворювання та ступінь змін у внутрішніх органах, ОСОБА_6 міг хворіти на пневмонію не менше тижня до моменту смерті.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що є лікарем спеціалізованої кардіологічної бригад швидкої медичної допомоги. Десь за рік до теперішнього часу надійшов виклик, на який приїхала бригада швидкої дороги. Двері були відчинені, хворий лежав у ванній кімнаті. Звідки його витягли та занесли до кімнати. Пацієнт перебував у занедбаному стані, брудний, за ознаками довго лежав у ванній. Квартира також була дуже брудна, відчувався неприємний запах. Хворий був у свідомості, в адекватному стані, доступний для спілкування, дав себе обмити та зняти кардіограму, але нецензурно лаявся, категорично відмовлявся від госпіталізації, хоча лікар роз'яснювала йому про необхідність госпіталізації, а дружині пацієнта пояснила, що необхідно принаймні викликали дільничного лікаря. Дружина хворого вказувала, що з ним не живе.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що мешкає у АДРЕСА_1, була знайома з ОСОБА_6, а також з ОСОБА_3 За життя ОСОБА_6 вони з ОСОБА_3 жили разом, усюди ходили разом, іноді ОСОБА_3 перебувала у своєму житлі чи їздила до родичів, часто свідок зустрічала відповідача, яка виносила сміття або приносила продукти. ОСОБА_6 самостійно себе обслуговував, виходив на вулицю, скаржився лише на задишку. У січні 2017 року, коли свідок виїжджала до своїх родичів, вона зустріла ОСОБА_3, яка йшла з сумками додому. ОСОБА_6 за життя вказував, що з братом не спілкується.

Свідок ОСОБА_11 пояснила в судовому засіданні, що мешкає у квартирі АДРЕСА_2. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 жили разом, ОСОБА_3 приносила продукти, вони часто ходили разом. ОСОБА_6 був в адекватному стані, самостійно міг себе обслуговувати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказала, що багато років дружить з ОСОБА_3 08.01.2017 року вранці їй зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила, що, можливо, щось трапилось з ОСОБА_6 Свідок на всяк випадок взяла гроші та приїхала до будинку, де мешкав ОСОБА_12 Біля під'їзду стояв автомобіль швидкої допомоги, лікарі пояснили, що ОСОБА_6 відмовляється від госпіталізації. Свідок зайшла до квартири та вони разом з ОСОБА_3 стали вмовляти ОСОБА_6 викликати лікаря, але ОСОБА_6 категорично відмовився. На прохання ОСОБА_6 ОСОБА_3 пішла до магазину та придбала йому сік та йогурт, також зробили чай. ОСОБА_6 сидів на підлозі, відмовлявся лягати у ліжко, поводився адекватно, спілкувався. Оскільки ОСОБА_6 відмовився від медичної допомоги, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 запропонували йому написати відмову від госпіталізації, на що він погодився, тоді ОСОБА_13 написала текст заяви, а ОСОБА_6 її підписав. Ввечері 08.01.2017 року свідок пішла на роботу, а вранці зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила про смерть ОСОБА_6 Далі свідок приїхала у квартиру ОСОБА_6, вони викликали поліцію, а також зателефонували ОСОБА_1, повідомивши про смерть брата. ОСОБА_1 у свою чергу рекомендував ритуальну агенцію, до якої і зателефонувала ОСОБА_3 Потім приїхав представник ритуальної агенції, з якою ОСОБА_3 узгодила перелік ритуальних послуг. Також приїхав і ОСОБА_1, який привіз гроші в сумі 1000 гривень. Також для організації похорону ОСОБА_7 попросила у своєї матері 6000 гривень в борг для ОСОБА_3, які передала останній.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_6, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причини смерті (а.с. 8 зворот, а.с. 9) причиною смерті ОСОБА_6 є правобічна зливна гнійна пневмонія та гостра легенево-серцева недостатність.

08.01.2017 року о 12.55 годині кардіологічною бригадою швидкої медичної допомоги було зафіксовано виклик за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_6, що підтверджено копією карти спадкоємності (а.с. 57).

Як зазначено у згаданому документі ОСОБА_6 категорично відмовився від госпіталізації, що узгоджується з показаннями лікаря ОСОБА_9, допитаної в якості свідка.

З листів ПАТ «Запоріжжяобленерго», КП «Водоканал», ТОВ «Запоріжгаз Збут» (а.с. 127, 128, 129, 130, 133, 134) вбачається, що з 2012 року до лютого 2017 року до квартири АДРЕСА_4, де мешкав ОСОБА_6, не постачалась електроенергія через наявність заборгованості у розмірі 6,38 гривень, а також через наявність заборгованості були призупинені послуги з водовідведення у періоди часу з 21.06.2013 року по 02.02.2017 року та з 22.11.2017 року по лютий 2018 року. Послуги з газопостачання надавались.

За життя ОСОБА_6 отримував пенсію у сумі 1479,19 гривень (а.с. 132).

Як вбачається з копій свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, запису акта про народження (а.с. 13, 14, 171) після смерті ОСОБА_6 залишилось троє спадкоємців за законом: дружина спадкодавця ОСОБА_3 - спадкоємець першої черги (а.с. 23-26, 55), а також рідні брат та сестра спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - спадкоємці другої черги за законом.

ОСОБА_1 спадщину прийняв, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини 08.06.2017 року (а.с. 16).

ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1, звернувшись з заявою від 28.03.2017 року (а.с. 15).

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину у спосіб, передбачений чинним законодавством, адже відповідач на момент смерті ОСОБА_12 була зареєстрована проживаючою за іншою адресою, ніж мешкав спадкодавець, а доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не надано.

З заяви від 27.06.2017 року та талону-повідомлення від 27.06.2017 року (а.с. 19, 20, 110), копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що за заявою ОСОБА_1, який просив внести відомості до Єдиного реєстру досудове розслідувань та розпочати досудове розслідування злочинів, передбачених ст. 135 ч. 3, ст. 136 ч. 3 КК України, 05.07.2017 року було зареєстровано кримінальне провадження № 0002627 за ст. 190 ч. 1 КК України (а.с. 21).

Будь-які дії чи бездіяльність слідчого або прокурора в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 не оскаржувались, як вказали сторони, на час розгляду справи будь-яка особа у кримінальному провадженні процесуального статусу підозрюваного не набула.

Оцінюючи докази на предмет їх належності та допустимості суд дійшов наступних висновків.

Надані позивачем та відповідачем договори замовлення на організацію та проведення поховання не є ідентичними як за переліком послуг, так і за вказаною сумою завдатку, тож, на переконання суду, є сумнівними з точки зору допустимості саме в якості письмових доказів, оскільки екземпляри одного договору мають бути ідентичними.

Ким саме сплачувалась вартість поховання ОСОБА_6 для вирішення спору у данній справі не має суттєвого значення, адже позов заявлено про усунення від права на спадкування спадкоємця з підстави, передбаченої ст. 1224 ч. 5 К України, а саме у зв'язку з ухиленням спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві, тож з'ясуванню підлягають відносини спадкоємця зі спадкодавцем за життя останнього.

З тих саме, а також і нижчевказаних підстав судом не приймається до уваги і виписки по рахунку ОСОБА_14 (а.с. 71-72), адже сама ОСОБА_14 згоди на надання суду такої інформації не надавала, в якості свідка не допитувалась, а також і не виявляється можливим з'ясувати на що фактично були витрачені ОСОБА_3 кошти, які, за твердженнями свідка ОСОБА_7, вона передала відповідачеві для сплати поховання.

Тим більше, що сума, яка б мала бути сплачена за поховання ОСОБА_6, за вирахуванням двох розмірів пенсії, становить 4570 гривень, при цьому в судовому засіданні позивач та відповідач підтвердили, що ОСОБА_1 надав для організації похорону 4000 гривень, а свідок ОСОБА_7 вказувала про передання особисто нею ОСОБА_3 ще 6000 гривень.

Надані ОСОБА_3 копії фіскальних чеків (а.с. 62-64) як доказ придбання останньою продуктів харчування для ОСОБА_6 суд оцінює критично, адже фактично немає жодного підтвердження того, що придбані ОСОБА_3 продукти дійсно були переданні останньою ОСОБА_15

Також судом не оцінюється в якості належного та допустимого доказу заява, підписана ОСОБА_6 08.01.2017 року, якою ОСОБА_6 відмовляється від рекомендації викликати невідкладну допомогу, знаходячись при здоровому глузді та пам'яті (а.с. 65), адже з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вбачається, що така заява не була написана безпосередньо ОСОБА_6, тим більше суду невідомо в якому стані перебував на час написання такої заяви ОСОБА_6

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивач, реалізувавши своє право на визначення предмету та підстав позову звернувся з позовом про усунення від права на спадкування з підстави, визначеної ст. 1224 ч. 5 ЦК України, яка вказує, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, обов'язковими умовами для усунення спадкоємця від права на спадкування є спільно дві умови: свідоме ухилення спадкоємцем від надання допомоги спадкодавцеві та перебування спадкодавця у безпорадному стані з причини, передбаченої чинним законодавством, а саме: похилий вік, тяжка хвороба або каліцтво.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення спадкоємця від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

До предмету доказування по даній категорії справ відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця. При цьому наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті.

Крім того, суди мають з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При з'ясуванні вищевказаних обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 хоча і був особою похилого віку та страждав на певні захворювання, водночас не перебував у безпорадному стані, адже, зі слів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7 ОСОБА_6 до самої смерті був активною особою, самостійно пересувався як по квартирі, так і поза межами її, а за показаннями свідка ОСОБА_9 за день до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 самостійно спілкувався із лікарем, відмовлявся від госпіталізації.

Статтею 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» № 2801 від 19.11.1992 року згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування.

Згода пацієнта чи його законного представника на медичне втручання не потрібна лише у разі наявності ознак прямої загрози життю пацієнта за умови неможливості отримання з об'єктивних причин згоди на таке втручання від самого пацієнта чи його законних представників.

Якщо відсутність згоди може призвести до тяжких для пацієнта наслідків, лікар зобов'язаний йому це пояснити. Якщо і після цього пацієнт відмовляється від лікування, лікар має право взяти від нього письмове підтвердження, а при неможливості його одержання - засвідчити відмову відповідним актом у присутності свідків.

Пацієнт, який набув повної цивільної дієздатності і усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, має право відмовитися від лікування.

Статтею 284 ЦК України визначено, що надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою.

Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування.

У невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника.

В данній ситуації ОСОБА_6, незважаючи на роз'яснення лікаря про необхідність госпіталізації, самостійно та на власний розсуд відмовився від госпіталізації та, за свідченнями свідка ОСОБА_9, підстав для надання йому медичної допомоги без його згоди, зокрема, очевидно загрозливий життю стан, не було.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що перед її смертю стан здоров'я спадкодавця протягом тривалого часу обумовлював неможливість його самостійно пересуватись, задовольняти необхідні потреби чи обслуговувати себе власноруч.

Суд не погоджується з твердженнями позивача та його представника, що ОСОБА_3 не виконувала покладених на неї законодавством як на дружину ОСОБА_6 обов'язків щодо догляду, лікування, забезпечення продуктами харчування та медикаментами, прибирання житла, тощо, адже чинне законодавство такого обов'язку одного з подружжя щодо іншого не містить, тим більше не є можливим примусове лікування дорослої дієздатної особи.

При цьому суду не надано доказів також і того, що сам ОСОБА_6 звертався по допомогу до ОСОБА_3, а вона у свою чергу умисно ухилялась від її надання.

Так, в обґрунтування обставин, на які позивач посилався у своєму позові, ОСОБА_1 та його представник вказували, що хвороба ОСОБА_6, яка стала причиною його смерті, розвивалась поступово протягом досить тривалого періоду часу, натомість протягом цього періоду часу ОСОБА_6, очевидно маючи таку можливість, не звертався по допомогу також і до сусідів.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 не виконувала своїх обов'язків як дружина ОСОБА_6, не прибираючи у квартирі ОСОБА_6, не забезпечуючи її нормального стану та не сплачуючи комунальні послуги, суд оцінює як такі, що не мають під собою належних правових підстав, адже квартира належала ОСОБА_6 та була набута ним не в період перебування у шлюбі з ОСОБА_3, тож спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не була, у зв'язку з чим ОСОБА_3 і не мала обов'язку, який би ґрунтувався на положеннях чинного законодавства, забезпечувати нормальний стан квартири, прибирати її чи робити у цьому житлі ремонт, як рівно і сплачувати комунальні послуги.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_6 перед своєю смертю перебував у безпорадному стані, потребував допомоги, звертався по допомогою до відповідача, а ОСОБА_3 умисно ухилялась від надання йому допомоги, у зв'язку з чим не вбачає законних підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 3523-354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: П'ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про усунення від права спадкування за законом залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шамхор Азербайджану, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк