ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2854/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"09" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, 3-тя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1. Разом з нею у цій квартирі зареєстрована матір ОСОБА_4 та батько ОСОБА_3 ( відповідач). ЇЇ мати ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, який з 1991 року був зареєстрований у вказаній квартирі. 24.02.1994 р. шлюб між ними було розірвано. В кінці 2012 року відповідач зібрав свої особисті речі, повідомив їх, що в нього утворилась нова сім'я і він бажає проживати окремо він них та покинув квартиру. З того часу відповідач у квартирі не проживає, не цікавиться нею, витрат по оплаті квартирної плати та комунальних послуг не сплачує, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має, у зв'язку з чим позивача звернулась до суду з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 16.11.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України).
Таким чином, суд вивчивши матеріали позовної заяви з врахуванням предмету позову, визнав за можливе розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні не з'явився,про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим місцем проживання(перебування), із заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався.
3-тя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання також не з'явилась, в направлених до суду клопотаннях представник Зеленько А.О. просила справу розглядати у відсутність представника.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення відповідно ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Вислухавши в поясненнях позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1999 р. виданого відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_4 та членам її сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях.
Згідно договору дарування 2/3 частини квартири від 19.11.2012 р., посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О., ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали у власність ОСОБА_2 належні їм частки квартири.
Згідно довідки ф.3 від 01.02.2017 р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник, ОСОБА_4 - мати та ОСОБА_3 - батько.
24.02.1994 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, про що зроблено запис № 129 відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району м. Києва. Після розірвання шлюбу присвоїти прізвище йому - ОСОБА_4, їй - ОСОБА_4.
З актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.03.2017 р. та 10.07.2017 р. складених мешканцями будинку АДРЕСА_2 з 2012 року відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично не проживає у АДРЕСА_1.
Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не є співвласником або власником спірної квартири, у спірній квартирі фактично з 2012 року не проживає без поважних причин, витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги не сплачує, особистих речей у квартирі не зберігає, квартирою не цікавиться, не намагається вселитись, перешкод у користуванні житлом будь-хто із проживаючих відповідачу не чинить, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач втратив своє право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 тим самим задовольнивши вказаний позов.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 9, 13, 19, 76,-81, 89, 223, 245, 259, 263-265, 268, 274, 280, 352, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд-
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :