Справа № 699/194/18
Номер провадження # 2/699/290/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_3, приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з цивільним позовом у якому просить визначити їй додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 06.06.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини з часу смерті ОСОБА_5 вона пропустила з поважної причини, а саме необізнаністю про існування заповіту, оскільки перебувала за межами України в період з 24.10.2014 року по 28.01.2018 року.

Позивач та її представник у судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали повністю, та просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_3 до початку розгляду справи по суті надіслали до суду письмові заяви, відповідно до змісту яких не заперечують проти встановлення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_1, просили справу розглянути у їх відсутність.

Приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 надіслала до суду заяву, у якій просила дану справу розглянути без участі нотаріуса.

Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер 06.06.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 306386, повторно виданим 05.09.2017 року Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Спадкоємцями ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3, що підтверджується копією заповіту від 13.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 474. Відповідно до змісту якого ОСОБА_5 заповідав все належне йому на день смерті майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_5, на підставі заяви іншого спадкоємця ОСОБА_6, заведена спадкова справа № 177/2017 від 13.12.2017 року. Водночас постановою приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 12.02.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_5, у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до відміток у паспорті № ES123208, виданому 20.08.2014 року, орган видачі № 7101, ОСОБА_1 у період часу з 24.10.20047 року по 28.01.2018 року перебувала за межами України.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до змісту ст.ст. 1220, 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття.

Положеннями ст.ст. 1269, 1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав таку заяву, то він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

З огляду на вказане, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, її право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, суд, враховуючи поважність пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що зумовлено її тривалим перебуванням за межами України та необізнаністю про існування заповіту, задовольняє позовні вимоги, та вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 додатковий строк 1 (один) місяць, який, на переконання суду, є достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини, перебіг якого рахується після вступу рішення в законну силу.

Крім вказаного, задовольняючи позовні вимоги суд враховує факт визнання позову відповідачем, а також те, що визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що підтверджується заявою іншого спадкоємця ОСОБА_6, відповідно до змісту якої, остання не заперечує проти визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_5

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача.

Крім того, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, а саме 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.02.2018 року № 0.0.976215094.1, підлягають поверненню ОСОБА_1 з державного бюджету, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 76-81, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 233325, виданий 05.11.2002 року Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, додатковий строк 1 (один) місяць для подання нею заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті її батька ОСОБА_7, померлого 06.06.2016 року, перебіг якого починається з моменту вступу рішення в законну силу.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НЕ 233325, виданий 05.11.2002 року Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.02.2018 року № 0.0.976215094.2, що становить 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Розяснити ОСОБА_1, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27.04.2018 року.

Суддя ОСОБА_8