АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4712/15-ц Номер провадження 22-ц/786/219/18Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В.

Суддів: Панченка О.О., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства " Марфін банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства " Марфін банк" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

14 травня 2015 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 14.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №00546/RР, згідно з яким відповідачу було надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 48000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% і терміном погашення по 12.05.2023 року. В рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №00546/RР від 14.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №00634rР6 від 14.05.2008 року.

В звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 09.04.2015 року, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором: заборгованість за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованість за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованість за пенею в сумі 70183,41 гривень та судові витрати , яку Банк прохає стягнути солідарно з відповідачів.

27 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства " Марфін банк" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позову вказав, що банком не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі та існування кредитного договору №00546/RР від 14.05.2008 року. Також, вказує, що при укладенні кредитного договору його було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору: ціни договору п.1.1 Договору; не відповідність, а значить відсутність графіка погашення кредиту; відсутність відомостей про сукупну вартість; відсутність реальної процентної ставки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсними кредитний договір №00546/RР . Також, прохав визнати недійсними договори поруки та іпотеки, оскільки вони є похідними від головного договору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2017позов Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» заборгованість за кредитним договором №00546/RР від 14.05.2008 року, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованість за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованість за пенею в сумі 67073,60 гривень, а також повернення судового збору у розмірі 3654 гривень по 1827 гривень з кожного.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2, в звязку з чим подав на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Банку.

При цьому апелянтом зазначено, що при постановленні рішення, судом першої інстанції не було враховано, що вимогу Банку від 06 лютого 2015 року про погашення заборгованості він не отримував. Вказує, що предявивши вказану вимогу, ПАТ « МарфінБанк», відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання та не предявив до нього як до поручителя позову протягом шести місяців з цієї дати, тому його зобовязання по поруці припинилися.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт оскаржує рішення суду лише в частині стягнення з нього заборгованості як з поручителя. Рішення в частині визнання кредитного договору недійсним не оскаржував, тому у відповідності з вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення у вказаній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, за необхідне залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ « МарфінБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідачі порушили зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором або законом, вказаних у ст.611 ЦК України та стягнення з них заборгованості за кредитним договором.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.05.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №00546/RР, згідно з яким відповідачу було надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 48000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% і терміном погашення по 12.05.2023 року (т.1 а.с.13-15).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №00634rР6 від 14.05.2008 року, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Згідно з пунктом 4.6 сторони узгодили строк дії поруки - до повного виконання зобовязань за кредитним договором і за цим договором (т.1 а.с.20).

У звязку з неналежним виконанням кредитних зобовязань, станом на 09.04.2015 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, нарахованими процентами та пенями, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 29077,13 доларів США; заборгованості за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованості за пенею в сумі 70183,41 гривень.

Вимога про виконання кредитних зобовязань, адресована боржнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_2, була надіслана банком листом від 06.02.2015 року №37 (т.1 а.с.23).

Згідно висновку №419/420, проведеної під час судового розгляду судової економічної експертизи від 23.08.2017 року, розрахунковий розмір заборгованості за кредитом (по основному кредиту та відсоткам) ОСОБА_3 по кредитному договору №00546/RР від 14.05.2008 року на підставі розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору станом на 09.04.2015 року становить 31988,17 доларів США (т.2 а.с.166-175).

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, суд врахував розрахунки Банку, які в свою чергу узгоджуються з висновками судової економічної експертизи від 23.08.2017 року, висновки якої не були спростовані стороною відповідачів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, не заперечує факт отримання кредиту, проте вважає умови кредитного договору несправедливими, оскільки йому не було повідомлено загальну вартість кредиту.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно нараховано пеню в межах річного строку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог банку в частині наявності заборгованості за кредитним зобовязанням та вважає, що місцевим судом правильно визначено розмір боргового зобовязання.

В свою чергу, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо пропуску Банком шестимісячного строку на предявлення вимог до поручителя, виходячи з наступного.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно умов кредитного договору №00546/RР, укладеного 14.05.2008 року між ПАТ «Марфін банк» та ОСОБА_3, а саме, абзацом 11 підпункту 2.3.3. передбачено дострокове повернення кредиту.

Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Як стверджує апелянт, Банк змінив строк виконання зобовязання направивши вимогу про повернення кредитних коштів від 06 лютого 2015 року, яку він не отримував.

В свою чергу, як вбачається з вищевказаної вимоги, Банк не змінював строк зобовязання, а вказав про необхідність погашення простроченої заборгованості / а.с. 22 Том1/

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 травня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Як зазначив представник позивача, останній платіж по тілу кредиту було здійснено ОСОБА_3 19 листопада 2014 року, на погашення процентів - 30 грудня 2014 року.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 квітня 2015 року Банк, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені , кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, тобто предявив позов до поручителя протягом шести місяців, тобто в межах строку, встановленого ст. 559 ЦК України,

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Івановича- залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 березня 2018 року.

Головуючий суддя: / підпис/ ОСОБА_1

Судді: / підпис/ ОСОБА_4 / підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська