1Справа № 335/5753/17 2/335/133/2018
РІШЕННЯ
20 листопада 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Хома Д.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, цивільну справу за позовом Харківського національного медичного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
12.05.2017 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Харківського національного медичного університету (далі позивач, ХНМУ, університет) до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за навчання в сумі 60 379,98 грн.
Позов обґрунтовано тим, що наказом №301-с від 11.08.2013 ОСОБА_2 зарахований в число студентів 1 курсу денної форми навчання ХНМУ за державним замовленням з 01.09.2013 12.08.2013 між ОСОБА_2 та ХНМУ, в особі ректора проф. ОСОБА_4 була укладена Угода про підготовку фахівця з вищою освітою № 1300264.
Відповідно до п. 2.4. Угоди № 1300264 від 12.08.2013 (з урахуванням додаткової угоди від 04.09.2013 № 1), Відповідач взяв на себе наступне зобовязання: «У разі дострокового відрахування з університету за власним бажанням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, включаючи суму стипендії та матеріальної допомоги, за час навчання в університеті.».
27.01.2016 відповідачем особисто було подано заяву про відрахування його з числа студентів ХНМУ за власним бажанням. 01.02.2016 наказом №64-с ОСОБА_2 відраховано з числа студентів університету за власним бажанням.
За період навчання відповідача були витрачені кошти в розмірі 60 379,98 грн., з яких: 40 140,00 грн. - вартість навчання; 20 239,98 грн. сума виплаченої Відповідачу стипендії та матеріальної допомоги, які відповідач повинен відшкодувати згідно вимог ЦК України.
06.10.2018 до суду надійшли заперечення проти позову, які обґрунтовані тим, що він не відмовлявся їхати за призначенням і не відмовлявся відпрацьовувати на місці направлення строк не менше ніж три роки. На сьогоднішній день відповідач не покинув, а продовжую навчання за тією ж спеціальністю Педіатрія, тільки вже в Запорізькому державному медичному університеті. Водночас, порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування, не розроблено та не врегульовано законодавством. Отже, за пункт 21 Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 367 стосується лише випускників, тих які проходять навчання в інтернатурі, натомість я тільки здобуваю освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст. Також відповідач просить врахувати його матеріальний стан, що унеможливлює здійснення таких виплат. Єдиним джерелом його доходів є пенсія за втрату годувальника та премія у формі одноразової виплати за особливі досягнення у навчанні у розмірі 1100,00 грн.
У відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 11.01.2018, відповідач зазначає, що ані законодавством України, що діяло на дату підписання додаткової угоди від 04.09.2013, ані чинним законодавством не передбачений порядок відшкодування вартості навчання з особи, яка відрахована з вищого навчального закладу за власним бажанням.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав зазначених у позові, письмових поясненнях щодо заперечень на позов і відповіді на відзив. Просить задовольнити позов у повному обсязі.
У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували з підстав, зазначених у письмових запереченнях і відзиві на позов, у повному обсязі, просять відмовити у позові повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено наступне.
Наказом Харківського національного медичного університету №301-с від 11.08.2013 ОСОБА_2 зарахований з 01.09.2013 студентом першого курсу денної форми навчання за напрямом підготовки "Медицина" (спеціальність 7.12010002 Педіатрія) за державним замовленням.
12.08.2013р. між студентом ОСОБА_5 та ХНМУ, в особі ректора ОСОБА_4 була укладена Угода про підготовку фахівця з вищою освітою № 1300264.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2., 2.1, 2.2. вказаної угоди університет зобов'язується забезпечити студентові якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації, а студент в свою чергу зобов'язується оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю та прибути після закінчення університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років.
04.09.2013 між ОСОБА_2 та Харківським національним медичним університетом, в особі ректора ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду № 1 до Угоди № 1300264 від 12.08.2013 про підготовку фахівця за вищою освітою.
Із пунктів 1 та 2 Додаткової угоди №1 до Угоди № 1300264 від 12.08.2013 про підготовку фахівця за вищою освітою вбачається, що договір було доповнене, зокрема, п. 2.4. наступного змісту: "У разі дострокового відрахування з університету за власним бажанням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, включаючи суму стипендії та матеріальної допомоги, за час навчання в університеті".
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідач, укладаючи угоду з вузом прийняв її умови.
27.01.2016 відповідачем подано ректору ХНМУ ОСОБА_4 заяву про відрахування його з числа студентів ХНМУ за власним бажанням, з проханням видати йому атестат, додаток до атестату та академічну довідку в терміновому порядку, в зв'язку з переїздом.
На підставі вказаної заяви, наказом від 01.02.2016 №64-с ОСОБА_2, студента ІІІ медичного факультету 3 курсу 2 групи відраховано з числа студентів університету за власним бажанням з 01.02.2016.
Наказом Запорізького державного медичного університету від 04.02.2016 за № 109-с "Про поновлення на навчанні з іншого навчального закладу" студента ОСОБА_2 поновлено та допущено до навчання у складі студентів 3 курсу 7п групи (6 семестр) 2015-2016 н.р. ІІ-го медичного факультету спеціальність "Педіатрія", за договором про навчання на платній основі № 13/2016 від 08.02.2016, з 02.02.2016. Підстава видання наказу: заява студента від 18.01.2016; протокол засідання фахової атестаційної комісії ЗДМУ від 29.01.2016.
Отже, матеріалами справи встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_2 до Харківського Національного медичного університету із заявою про відрахування від 27.01.2016 був вступ на навчання в інший навчальний заклад у м. Запоріжжі, на підставі заяви від 18.01.2016.
11.11.2016 позивачем за адресою реєстрації відповідача направлено лист-вимогу вих. № 303-2/03-12, з проханням сплатити до державного бюджету України заборгованість в розмірі 60 379,98 грн., з яких: 40 140,00 грн. - вартість навчання; 20 239,98 грн. - сума виплаченої стипендії.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання, за угодою, оволодіти теоретичними і практичними знаннями..., прибути після закінчення Харківського національного медичного університету на місце направлення...., відшкодувати вартість навчання у разі відрахування за власним бажанням, не виконав.
Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступних норм законодавства.
Згідно з чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Частина 1 ст. 509 ЦК України наголошує, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.
Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.
Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК).
Згідно зі ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно до умов договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Оскільки відповідач не закінчив навчання в ХНМУ, відрахований з Харківського національного медичного університету за власним бажанням з 3-го курсу, він має відшкодувати позивачу фактичні витрати, пов'язані з його навчанням в університеті, згідно п. 2.4 Угоди № 1300264 від 12.08.2013 (з урахуванням додаткової угоди від 04.09.2013 №1 до даної Угоди) та відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, включаючи суму стипендії та матеріальної допомоги, за час навчання в університеті.
Згідно з наказом ХНМУ від 08.04.2013 № 135 "Про затвердження вартості навчання вітчизняних студентів набору 2013-2014 навчального року", затверджено вартість навчання, зокрема, за спеціальністю "Педіатрія" (7.12010002): за весь строк навчання 93 660,00 грн.; за місяць навчання - 1 338,00 грн.
Згідно з довідкою про суми нарахованої та виплаченої стипендії та матеріальної допомоги ОСОБА_2 за період навчання з 01.09.2003 по 31.01.2016 в ХНМУ від 19.12.2016 за вих. № 827/22, відповідач за вказані періоди отримав: з 01.09.2013 по 31.12.2013 стипендія - 2 920,00 грн., матеріальна допомога - 730,00 грн.; з 01.01.2014 по 31.12.2014 стипендія - 3 667,52 грн.; з 01.01.2015 по 31.12.2015 стипендія - 11 823,08 грн.; з 01.01.2016 по 31.01.2016 стипендія - 1 099,38 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості студента ІНФОРМАЦІЯ_1, із яких: 40 140,00 грн. - вартість навчання за 30 навчальних місяців; 19 509,98 грн. - сума стипендії; 730,00 грн. - сума матеріальної допомоги.
Доводи відповідача про те, що законодавством не передбачено обов'язковість відшкодування в установленому порядку до державного бюджету вартості навчання, спростовуються вищевказаними обставинами, встановленими судом, а також укладеною і не визнаною недійсною угодою сторін.
Таким чином, посилання відповідача на те, що положеннями Конституції України не передбачено відшкодування вартості навчання відповідачем, у зв'язку з відрахуванням з вищого навчального закладу на третьому курсі навчання, призводить до порушення його конституційного права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, безпідставні. Оскільки ОСОБА_2, добровільно підписуючи угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, погодився навчаючись за кошти державного бюджету та погодилась, що у разі відрахування за власним бажанням відшкодувати вартість навчання. Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його конституційних прав.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов'язковими для виконання сторонами.
При зверненні до суду з позовом, Харківським національним медичним університетом сплачено 1600,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 1350 від 11.04.2017 .
В силу вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1600,00 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-77, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України суд
Позов Харківського національного медичного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківського національного медичного університету 1600,00 (одна тисяча шістсот) грн., сплаченого позивачем судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення ухвалено та проголошено в судовому засіданні 20 листопада 2018 р.

Повне рішення складене 23 листопада 2018 р.

Суддя І.П. Соболєва