Справа № 465/1109/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/183/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровській Х.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2018 року в складі судді Мартинишин М.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи П»ятої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності,-

встановила:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, з участю третьої особи П»ятої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності.

В обґрунтування вимог покликався на те, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 06.12.1994р., співвласниками квартири були він, ОСОБА_2 його мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 В ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, після смерті якого частку у квартирі успадкували він та сестра, ОСОБА_2, в розмірі 1/6 кожен. В ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра ОСОБА_2, яка до смерті проживала з ним в квартирі АДРЕСА_1 у м. Львові та доглядала за матір»ю, ОСОБА_5 Після смерті сестри відкрилась спадщина на спадкове майно, спадкоємцем окрім ОСОБА_4 мала бути його матір ОСОБА_5, оскільки остання мала обов»язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 Зважаючи на те, що за життя матір не змогла оформити право власності на обов»язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2, він, як спадкоємець матері також не може її прийняти, змушений звернутися з позовом в суду.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 із ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане П»ятою львівською державною конторою 09.10.2013 року на ім»я ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 в частині 1/2 частки у праві власності на спадкове майно, визнати за ним право власності на 1/2 ідеальної частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 у м. Львові та на 1/12 ідеальну частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові після смерті ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 53-55).

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи П»ятої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають матеріалам справи, тому таке підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції покликаючись на спадкову справу № 314/2011 робить висновок про порядок спадкування після смерті його батька, однак спадкову справу суд не витребовував та не оглядав.

Крім цього, на думку позивача, мотиви оскаржуваного рішення стосовно відмови матері від обов'язкової частки після смерті батька не мають правового значення.

Звертає увагу на те, що долучаючи до матеріалів справи копію позову сестри ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, хотів довести факт постійного проживання сестри в будинку з батьками.

Доказом постійного проживання ОСОБА_2 разом з батьками без реєстрації є Акт ЛКП «Вулецьке» від 16.06.2016 року, який суд не взяв до уваги, оскільки такий не збігається з показами свідків та довідкою про реєстрацію та проживання сестри за адресою АДРЕСА_2

Вважає, що спадкова частка у праві власності на квартиру на АДРЕСА_2 у м. Львові не оформлена відповідачем, оскільки довелось би брати довідку про зареєстрованих осіб, що виключило б можливість отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно відповідачу без виділення обов'язкової частики, оскільки мати була зареєстрована у квартирі.

Також, покликається на те, що сестра ОСОБА_8 померла та була похована з вул. Куликівської, що так підтверджено свідком ОСОБА_9.

Пояснення з приводу проживання на АДРЕСА_2 ОСОБА_2 надав також свідок ОСОБА_10, який залишав свій автомобіль у дворі будинку, однак з часу постійного проживання з батьками, покійна сестра вимагала сплачувати за це, тому він машину більше не залишав біля будинку.

Покликається на те, що не оспорює заповіт, надав відповідачу, на його вимогу документи на квартиру на вул. АДРЕСА_3.

Після смерті сестри відкрилась спадщина на частку у квартирі на АДРЕСА_2 у м. Львові та на квартиру на вул. АДРЕСА_3, мати прийняла спадщину на частку на АДРЕСА_2, оскільки там проживала, не відмовлялась від спадщини, заяви до нотаріуса не подавала, відповідач та нотаріус знали про наявність спадкоємця на обов'язкову частку, однак суд не взяв до уваги допущені порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій в цій частині.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що доказами у справі підтверджено факт, що ОСОБА_2 станом на момент смерті батька ОСОБА_6 не проживала у квартирі АДРЕСА_1 у м. Львові, а проживала та була зареєстрована по день своєї смерті за адресою АДРЕСА_2, а мати позивача ОСОБА_5 станом на момент смерті дочки ОСОБА_2 не проживала у квартирі АДРЕСА_4, була зареєстрована та проживала по день своєї смерті за адресою АДРЕСА_5 за життя остання не вчиняла будь-яких дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті дочки, визнання заповіту ОСОБА_2 недійсним, тому доводи позивача щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Вимоги ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності суд відхилив, оскільки встановив, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_4 нотаріус дотримався вимог закону, перевірив коло спадкоємців та не встановив осіб, які б мали право на обов»язкову частку, відтак при винесені оспорюваного свідоцтва прав та інтересів позивача не порушено.

При цьому, суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки наявність права на звернення до суду з позовом у позивача зумовлена неможливістю прийняття обов»язкової частки матері у спадщині після смерті ОСОБА_2, тому суд прийшов переконання, що позивач не пропустив строк позовної давності звернення до суду, оскільки останній необхідно відраховувати з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 06.12.1994 р. квартира АДРЕСА_6 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 12).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були батьками позивача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 11).

29.05.2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким квартиру АДРЕСА_7 у рівних частинах заповів своїм дітям, ОСОБА_2 та ОСОБА_2

ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 86 років про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 4540 (т. 1 а.с. 10).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.11.2010 у справі №2-4362/10, яке набрало законної сили, визначено ОСОБА_2 та ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року терміном у три місяці.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №14/2011, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 в нотаріальну контору зверталися, 10.01.2011 року ОСОБА_2, донька спадкодавця та ОСОБА_2 - син спадкодавця.

Покійна матір позивача ОСОБА_5 заявою від 14.01.2011 року, яка наявна у матеріалах спадкової справи № 14/2011, відмовилася від прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка ОСОБА_6

З копії довідок ЛКП «Вулецьке» № 568 від 06.11.2010 року, які знаходяться в матеріалах спадкової справи №14/2011 вбачається, що в квартирі по АДРЕСА_9 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 зареєстровані та проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_2

В подальшому, нотаріусом видано ОСОБА_2 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом по 1/6 частини квартири АДРЕСА_8 (т. 1 а.с. 17-18).

Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_2 покликався на те, що 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 у м. Львові, яка належала його покійній сестрі ОСОБА_2 та квартиру АДРЕСА_10, за заповітом успадкував відповідач ОСОБА_4, однак нотаріус не встановлював наявність осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті сестри, чим порушено його права, як спадкоємця матері ОСОБА_5, спадщина якої складалась із обов'язкової частки у квартирі АДРЕСА_8 та частки квартири на вул. АДРЕСА_3 у м. Львові, які мати прийняла та не оформила нотаріально.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З метою об'єктивного розгляду даної справи, суд першої інстанції досліджував копії матеріалів спадкових справ після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_2, № 14/2011 та №352/2013 відповідно.

ОСОБА_2, яка була сестрою позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 59 років, про що складено відповідний актовий запис № 1046 (т. 1 а.с. 8).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що мати позивача ОСОБА_2 та покійної ОСОБА_11 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 9).

Наведене дозволяє прийти висновку про те, що на момент смерті доньки, мати позивача ОСОБА_5 мала право на спадкування половини частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), як непрацездатна матір спадкодавця ОСОБА_11

Обов'язкова частка - це мінімум того, що може дістати малолітній, неповнолітній чи непрацездатний спадкоємець першої черги (за винятком зменшення її за рішенням суду).

Таким чином, свобода спадкового розпорядження сестри позивача ОСОБА_11 обмежувалась правом особи, яка закликається до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону, тобто непрацездатної матері ОСОБА_5

Позбавлення права на обов'язкову частку в спадщині закон не передбачає.

Спадкоємець може відмовитись від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, подавши до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву.

Поряд з цим, якщо спадкоємець, який має право на обов'язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом.

Згідно заповіту від 23.08.2012 року сестра позивача ОСОБА_2, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким всю належну їй на праві особистої власності частку квартири АДРЕСА_8 та все інше своє майно заповіла ОСОБА_4

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідач ОСОБА_4 звернувся 09.10.2013 року.

В подальшому, нотаріус видав ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 у м. Львові.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що матеріалами цивільної справи, копіями довідок ЛКП «Вулецьке» наявних в матеріалах спадкової справи №352/2013 та фактично показами всіх свідків підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_2, сестра позивача зареєстрована та проживала по день смерті в квартирі АДРЕСА_11

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Аналогічні положення містяться і у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, чинної на момент видачі нотаріусом свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2, а саме, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Тобто, навіть наявність права на обов'язкову частку зобов'язує спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини у випадку, якщо останній на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 станом на момент смерті батька ОСОБА_6 не проживала у квартирі АДРЕСА_1 у м. Львові, що об'єктивно підтверджується матеріалами та не спростовано позивачем, в подальшому місце реєстрації та проживання не міняла, а проживала та була зареєстрована по день своєї смерті за адресою АДРЕСА_2, а мати позивача ОСОБА_5 станом на момент смерті дочки ОСОБА_2 не проживала у квартирі АДРЕСА_2 у м. Львові, була зареєстрована та проживала по день своєї смерті за адресою АДРЕСА_5 за життя не вчинила будь-яких дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті дочки, оспорювання заповіту ОСОБА_2 та визнання його у встановленому порядку недійсним, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 є безпідставними, що одночасно виключає право позивача на спадкування майна сестри ОСОБА_2

Рішення суду в частині відхилення доводів відповідача про пропуск позивачем ОСОБА_2 пропуску позовної давності, учасники справи не оскаржують, тому колегією суддів за правилами ст. 367 ЦПК України таке на предмет законності не перевіряється.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки районний суд з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права інші доводи апеляційної скарги суттєвими не є та на правильність висновків суду не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк