Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 735/858/15-ц

провадження № 61-3722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Київенерго»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2016 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Побірченко Т. І., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») про визнання дій незаконними, припинення дій, що порушують права, поновлення прав, внесення змін до договору, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

09 листопада 2005 року між ним та ПАТ «Київенерго» укладено договір про користування електричною енергією № 1, за умовами якого він є споживачем послуг енергопостачання.

Пунктом 28 цього договору передбачено, що він укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловлювала наміру внести до нього зміни або доповнення.

Пункт 8 договору про користування електричною енергією № 1 містить умову про те, що будинок споживача обладнано стаціонарною газовою плитою.

Така умова договору передбачає сплату наданих відповідачем послуг за підвищеними тарифами.

Оскільки будинок ОСОБА_1 обладнано електричною плитою, просив, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати незаконними дії ПАТ «Київенерго» щодо визначення у пункті 8 договору про користування електричною енергією № 1 умов щодо обладнання будинку споживача газовою плитою; визнати незаконними дії ПАТ «Київенерго» щодо нарахування з 2005 року вартості електричної енергії для будинку АДРЕСА_1 за тарифами як для будинку, обладнаного газовою плитою; зобов'язати ПАТ «Київенерго» перерахувати з 2005 року по дату ухвалення рішення у справі вартість послуг з постачання електричної енергії за тарифами по наданню електричної енергії для будинків, обладнаних електроплитою; зобов'язати ПАТ «Київенерго» нараховувати вартість послуг з постачання електричної енергії за тарифами для житлових будинків, обладнаних електричною плитою; внести зміни до пункту 28 договору про користування електричною енергією № 1 щодо строку його дій, а саме: доповнити умовою, що після завершення року, на який продовжено договір, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна зі сторін не висловила наміру внести до нього або зміни, або доповнення, договір вважається продовженим на наступний рік; пункт 8 цього договору викласти у такій редакції: «Приміщення споживача обладнані: стаціонарною електроплиткою, стаціонарними електроустановками для опалення та нагрівання води». Крім того, позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року у складі судді Коренюк А. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Київенерго» здійснювати нарахування за електричну енергію для житлового будинку АДРЕСА_1 за тарифами як для будинку, обладнаного електричною плитою.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що житловий будинок ОСОБА_1 не обладнано газовою плитою, а тому йому, з часу дії договору, який передбачав надання послуг з постачання електроенергії до приміщень, обладнаних газовою плитою, нараховувалась їх вартість у більшому розмірі. На час звернення до суду з позовом указаний договір втратив чинність. Оскільки ОСОБА_1 після закінчення дії договору перебуває у договірних відносинах з ПАТ «Київенерго», то його права як споживача підлягають захисту шляхом зобов'язання ПАТ «Київенерго» здійснювати нарахування за електричну енергію для житлового будинку АДРЕСА_1 за тарифами для будинку, обладнаного електричною плитою. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому такої шкоди.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2015 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Крижанівського Г. В., Пікуль А. А., рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року в частині зобов'язання ПАТ «Київенерго» здійснювати нарахування за електричну енергію для житлового будинку АДРЕСА_1 як для будинку, обладнаного електричною плитою, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. З 01 квітня 2015 року встановлено нові тарифи. Оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції діяли нові тарифи, за якими позивачу відпускалась електроенергія як фізичній особі, що проживає у житловому будинку, обладнаному електричною плитою, а тому у суду не було підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання ПАТ «Київенерго» здійснювати нарахування вартості послуг як для будинків, обладнаних електричною плитою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року у складі колегії суддів: Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О., Попович О. В., Савченко В. О., рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу суду касаційної інстанції мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції не досліджено умов укладеного між сторонами договору про користування електричною енергією й не перевірено, чи відповідає дійсності викладена у ньому інформація щодо обладнання житлового будинку позивача газовою плитою, та з урахуванням цього не вирішено питання щодо внесення змін до умов оспорюваного договору, у зв'язку із чим суд дійшов помилкового висновку про припинення дії цього договору, не звернув уваги на умови його пролонгації. При цьому, зазначаючи про встановлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, нових тарифів, які почали діяти з 01 квітня 2015 року, апеляційний суд не звернув увагу на те, що позивач заявляв вимоги про визнання дій ПАТ «Київенерго» незаконними та зобов'язання здійснити перерахунок вартості наданих йому послуг з постання електричної енергії, починаючи з 2005 року, не встановив, які тарифи діяли протягом цього періоду, не дослідив правильності проведених відповідачем нарахувань вартості наданих послуг, унаслідок чого дійшов передчасного висновку щодо правомірності дій ПАТ «Київенерго» та відсутності підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2016 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Побірченко Т. І., Слюсар Т. А., рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними дії ПАТ «Київенерго» щодо здійснення нарахувань з 2005 року вартості послуг за електроенергію для будинку АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, за тарифами як для житлового будинку, обладнаного газовою плитою.

Зобов'язано ПАТ «Київенерго» здійснити перерахунок з 09 листопада 2005 року по 01 квітня 2015 року за постачання електричної енергії для будинку за тарифами для будинків, обладнаних електричною плитою.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що пунктом 28 договору про користування електричною енергією передбачено строк дії договору - 3 роки та визначено умови за яких договір може бути продовжено лише на один рік. Цю обставину усвідомлює сам позивач, так як заявляє вимоги про внесення змін до умов цього договору в частині його пролонгації. Тому суд дійшов висновку про те, що строк дії договору закінчився 10 листопада 2009 року. Однак з урахуванням фактичних обставин справи та частини другої статті 639 ЦК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин починаючи з 10 листопада 2009 року, які виникли не на підставі оспорюваного договору, дія якого припинилась, а відповідно до загальних та спеціальних норм цивільного законодавства, яким врегульовані зазначені правовідносини з надання послуг з постачання електричної енергії. Оскільки дія оспорюваного договору припинена у листопаді 2009 року, то відсутній предмет спору та відповідно відсутні підстави для задоволення вимог у частині внесення змін до пунктів 8 та 28 цього договору.

ПАТ «Київенерго» у касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що умови договору про користування електричною енергією від 09 листопада 2005 року було погоджено сторонами та скріплено підписами. Дії відповідача щодо зазначення у пункті 8 цього договору про обладнання будинку АДРЕСА_1 газовою плитою були цілком законними. У період дії договору про користування електричною енергією позивач до ПАТ «Київенерго» з вимогами про внесення змін до пункту 8 цього договору не звертався. Крім того, ОСОБА_1 не повідомив відповідача про обладнання будинку електричною плитою та документів з цього приводу не подавав. ПАТ «Київенерго» при нарахуванні ОСОБА_1 сум для оплати за спожиту електроенергію діяло в межах чинного законодавства та застосовувало відповідні тарифи на підставі нормативних актів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. При нарахуванні сум за спожиту електричну енергію позивача було віднесено до категорії споживачів «населення». Для віднесення його до категорії «населення, яке проживає в будинках, обладнаних кухонними електроплитами, електроопалювальними установками» підстав не було, оскільки споживач послуг не повідомив про це ПАТ «Київенерго». Категорія споживачів «населення, яке проживає в будинках, обладнаних газовою плитою», у зазначених нормативних актах не передбачено.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 08 червня 2005 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчим органом Київської міської ради.

09 листопада 2005 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 укладено договір про користування електричною енергією № 1, за умовами якого ОСОБА_1 є споживачем послуг енергопостачання.

Пунктом 28 цього договору передбачено, що він укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловлювала наміру внести до нього зміни або доповнення.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що строк дії договору про користування електричною енергією № 1 становить три роки та може бути продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Встановивши, що оспорюваний договір припинив свою дію 10 листопада 2009 року, апеляційний суд правомірно визнав безпідставними позовні вимоги позивача щодо внесення змін до нього.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на підключення електричної мережі у випадку виконання Правил користування електричною енергією.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання електроенергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до пункту 19 Правил споживання електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

Встановивши, що дія договору про користування електричною енергією № 1 припинилась 10 листопада 2009 року, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що договірні правовідносини між сторонами припинено не було та вони регулюються відповідними нормативними актами, які діяли після припинення дії договору.

Пункт 8 договору про користування електричною енергією № 1 містить умову про те, що будинок споживача обладнано стаціонарною газовою плитою.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ПАТ «Київгаз» від № 4/41‑09 житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 29 січня 2014 року не газифіковано.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач не заперечував той факт, що будинок позивача не було газифіковано, однак, володіючи цією інформацією, нараховував йому вартість наданих послуг з електропостачання як для осіб, житлове приміщення яких обладнано газовою плитою, тобто за підвищеними тарифами.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції встановив, що до 01 квітня 2015 року мала місце різниця у тарифах з оплати за користування електричною енергією у будинках, які обладнані газовими плитами, та у будинках, які обладнанні електричними плитами. Позивач, починаючи з часу укладення договору, сплачує на рахунок відповідача вартість наданих послуг з постачання електричної енергії за підвищеними тарифами, тобто як за житло, обладнане газовою плитою. А тому дії ПАТ «Київенерго» щодо приймання від позивача платежів за такими тарифами є незаконними, у зв'язку із чим суд апеляційної інстанції правомірно зобов'язав відповідача здійснити з 09 листопада 200 року перерахунок вартості послуг, наданих позивачу за тарифами як для особи, житловий будинок якої не забезпечено газовим обладнанням.

Крім того, відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд апеляційної інстанції правомірно виходив із того, що відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Оскільки діями відповідача не було завдано шкоди здоров'ю позивача, підстави для задоволення позову у цій частині також відсутні.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому це рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю. В.Черняк