Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 206/5595/16-ц

провадження № 61-13582св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Литвиненко ОленаЛеонідівна,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року у складі судді Сухорукова А. О. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2007 року між банком і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 грн зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Унаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором від 07 серпня 2007 року станом на 31 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 14 992,23 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5 283,82 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6 754,10 грн, комісії у розмірі 1 764,20 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн і штрафу (процентна ставка) у розмірі 690,11 грн, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_5

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки останній платіж на погашення заборгованості позичальником було внесено у грудні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2015 року.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Тому встановивши, що строк дії картки, виданої відповідачу у серпні 2007 року, становив 5 років, останній платіж на погашення заборгованості позичальником внесено у грудні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2015 року, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, те, що відповідачу кредитний ліміт був встановлений на платіжну картку зі строком дії до липня 2015 року, а оскільки строк позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі за договором, укладеним з відповідачем, починає перебіг зі спливом останнього дня місяця дії картки, суди дійшли помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Встановивши, що у серпні 2007 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої становив 5 років, останній платіж на погашення кредитної заборгованості вніс у грудні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2015 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі (а. с. 146-150).

Доводи касаційної скарги про видачу позичальнику картки зі строком дії до липня 2015 року є безпідставними, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами, крім того, позивачем не надано доказів отримання відповідачем такої картки та користування нею, адже остання операція позичальником була здійснена у грудні 2011 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк