АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» березня 2018 року

м. Харків

справа № 645/5626/17-ц

провадження 22ц/790/2069/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року в складі судді Шарка О.П.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Заява мотивована тим, що вона зареєстрована та постійно проживає у м. Харкові, а її мати ОСОБА_2 після початку військового конфлікту на Донбасі залишилась проживати у Донецькій області Старобешівському районі с. Комсомольське.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 померла.

Зазначила, що за життя її мати стала на облік в Управління Пенсійного фонду України Старобешівського району Донецької області і отримувала пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року.

Вказала, що факт інвалідності підтверджується відповідною довідкою МСЕК м. Донецьк (ще до початку визнання цієї території тимчасово окупованою).

Зазначила, що 28 лютого 2017 року ОСОБА_2 повторно пройшла в цьому ж закладі МСЕК огляд, де їй підтверджена ІІ група інвалідності безстроково. У зв'язку з захворюванням та поганим самопочуттям її мати була не в змозі пройти медичний огляд на підконтрольній Україні території, тому тривалий час не отримувала пенсію.

Вказала, що після смерті її матері вона звернулася до Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про виплату допомоги на поховання, проте 04 жовтня 2017 року їй відмовлено у цій виплаті, посилаючись на те, що нею не надано документів, що підтверджують продовження інвалідності, а саме довідку МСЕК та вважають, що на день смерті ОСОБА_2 не мала статусу пенсіонера.

Просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 28 лютого 2017 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року була інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги заяви. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що надані нею документи Пенсійним фондом прийняті не були у зв'язку з їхньою нелегітимністю; що Пенсійний фонд діяв відповідно до вимог чинного законодавства, тому оскаржувати ці дії не було ніяких підстав; що первісне посвідчення інвалідності надавалось ще до початку визнання цієї території тимчасово окупованою; що лікарські виписні епікризи підтверджують діагноз.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що права заявника не порушено.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного Фонду України в Старобешівському районі Донецької області № 01-13/3-615 від 04 березня 2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Старобешівському районі Донецької області та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи по загальному захворюванню з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 померла.

Рішенням № 686 від 04 жовтня 2017 року Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова відмовлено ОСОБА_1 у виплаті допомоги на поховання, оскільки до управління ОСОБА_1 надано наступні документи: свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, копію паспорту ОСОБА_1 та ідентифікаційний номер. Інших документів не надано, зокрема, довідки МСЕК, що підтверджує подовження інвалідності ОСОБА_2. Довідка до акту огляду МСЕК Міністерства охорони здоров'я ДНР серія 16ААА № 029116 від 28 лютого 2017 року про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню безстроково є нелегітимною.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналізуючи наведені норми права, слід зробити висновок, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, зокрема, про встановлення групи інвалідності та часу її настання, оскільки такі факти встановлюються відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 561 від 05 вересня 2011 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1295/20033 від 14 листопада 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи заявниця просила встановити групу інвалідності померлої мати заявниці для отримання допомоги на поховання в розмірі двомісячної пенсії.

Судом встановлено, що інвалідність ІІ групи по загальному захворюванню у мати заявниці встановлено з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року. Строк інвалідності матір'ю заявниці не подовжено.

Виходячи з того, що такий факт як група інвалідності та часу її настання в судовому порядку не встановлюються, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви заявниці. Дії заінтересованої особи заявниця не оскаржувала.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин згідно статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст. 376, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 березня 2018 року.