Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 333/1466/16-ц

провадження № 61-4001св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого-Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - СокуренкоНаталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року у складі судді Фунжий О. А. та на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Краснокутської О. М.

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 19 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни умов кредиту банк керується пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Клієнт надає згоду, що кредитний ліміт вставнолюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 20 027,60 грн, що складається з: 5 794,81 грн - заборгованість за кредитом; 9 712,44 грн - заборгованість за процентами, 3 090,46 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 929,89 грн - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 027,60 грн, а також судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги заяву про застосування позовної давності, надану відповідачем, та відмовив у позові з підстав спливу позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, з'ясував питання щодо перебігу позовної давності та дійшов висновку про обґрунтованість відмови судом першої інстанції у позові за спливом позовної давності.

У вересні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року.

12 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

08 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

26 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновки судів ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам справи. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до пункту 3.1.3 Правил користування платіжною карткою за закінченням строку дії відповідної картки вона продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картку з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла заява від держателя про закриття карткового рахунку. Відповідач не звертався до банку із заявою про закриття карткового рахунку, банк не закривав такий рахунок, а тому відповідачу було видано картку на новий строк - до «07/15», що підтверджується знімком екрану з банківського програмного комплексу «Приват48», де відображена така інформація: «кредитна картка «Універсальна» № НОМЕР_1, строк закінчення дії - 07/15». Оскільки строк дії картки встановлено до липня 2015 року, то строк позовної давності спливає у липні 2018 року, а з позовом банк звернувся до суду у березні 2016 року, тобто у межах строку позовної давності. З урахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, підлягає стягненню заборгованість у розмірі загальної суми щомісячних платежів, нарахованих банком за останні три роки до дня звернення до суду, а саме: заборгованість за процентами за період з 29 лютого 2013 року по 29 лютого 2016 року та пеня за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду, за період з 29 лютого 2015 року по 29 лютого 2016 року. У порушення норм процесуального права, суди не встановили строк дії картки, а висновок про те, що картка діє до липня 2009 року, є припущенням, що заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року № 1618 - IV (далі - ЦПК України 2004 року). Підтвердженням перевипуску картки є операції зі зняття грошових коштів, сплата комунальних платежів у касі, оплата рахунків у магазинах у 2010 - 2011 роках, що неможливо зробити без картки.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 19 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до умов договору ОСОБА_4 19 липня 2007 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом пунктів 3.1.3, 5.4 Умов і правил надання банківських послуг строк погашення кредиту в повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, указаного на платіжній картці. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що останній платіж за карткою було проведено 26 липня 2011 року на суму 455,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 грошових зобов'язань за кредитним договором станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 20 027,60 грн, з якої: 5 794,81 грн - заборгованість за кредитом; 9 712,44 грн - заборгованість за процентами, 3 090,46 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 929,89 грн - штраф (процентна складова).

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачу видана картка строком на два роки, строк дії платіжної картки закінчився 31 липня 2009 року (а. с. 7).

Після закінчення строку дії картки нову картку з новим строком дії позивачу видано не було.

22 червня 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності ( а.с. 34).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позовна давність сплинула, ґрунтується на умовах договору та встановлених обставинах справи.

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

Судами встановлено, що останній платіж за договором було здійснено ОСОБА_4 26 липня 2011 року (а. с. 3 - 6).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як установлено судами, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу до 31 липня 2009 року, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про захист порушеного права лише 24 березня 2016 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Суди встановили фактичні обставини, з якими законодавець пов'язує вирішення спору,- строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором та строк внесення останнього платежу за ним, оскільки зазначені обставини входять до предмета доказування у справі.

З огляду на зазначене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про сплив позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору не закінчився, а строк дії картки відповідає строку дії договору, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

Верховний Суд виходить з того, що захищене статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частинами першою-третьою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання у касаційній скарзі на те, що відповідачу було видано нову картку на новий строк до липня 2015 року, у зв'язку з чим позовна давність спливає лише у липні 2018 року, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржник отримав нову картку. Суди відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року розглянули спір у межах заявлених банком вимог і на підставі поданих ним доказів.

Іншідоводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

З огляду на зазначене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про сплив позовної давності.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на встановлені судами обставини рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права та відповідають правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик