Єдиний унікальний номер 741/1872/17
Провадження № 2/741/186/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 07 березня 2018 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Матюхи В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина - ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом. Вона (позивач) та ОСОБА_6 є спадкоємцями ОСОБА_5 за заповітом. ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняв та на неї не претендує. Вона (позивач) у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що її прийняла. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок.

ОСОБА_5 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Чернігівської області з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позов ОСОБА_1 та не заперечує проти його задоволення, просив розгляд справи проводити без їх участі за наявними у справі доказами.

У судове засідання ОСОБА_6 не з'явився, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що спадщину після смерті ОСОБА_5 він не прийняв, на неї не претендує, заяви про поновлення строку на прийняття спадщини подавати не буде, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити без його участі.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради № 14-36/150 від 25 жовтня 2017 року (а.с. 11).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належало по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 5 березня 2018 року (а.с. 54) та повідомленнями Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 426/01-17 від 24 січня 2018 року (а.с. 42) і Носівської районної державної нотаріальної контори № 301/01-16 від 5 березня 2018 року (а.с. 52).

Таким чином, спадкоємство після смерті ОСОБА_4 здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У судовому засіданні встановлено, що з 19 січня 1963 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7., що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед його смертю проживала та була зареєстрована разом із ним, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-36/141 від 10 листопада 2017 року (а.с. 11).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_5 успадкувала після смерті ОСОБА_4 належну йому 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Чернігівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2008 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_6, що підтверджується його копією (а.с. 10).

Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 5 березня 2018 року (а.с. 59).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 не прийняв, що підтверджується копією спадкової справи № 169/2017 до майна померлої ОСОБА_5 (а.с. 56-57).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Таким чином, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5 в цілому належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 Чернігівської області.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у зв'язку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2675/02-31 від 4 грудня 2017 року (а.с. 25).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 13-15).

За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1223, 1268, 1275 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Чернігівської області, загальною площею 65 кв. м., житловою площею 28,6 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв