Справа №442/8241/16-ц
Провадження №2/442/133/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

за участю представників

від позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

від відповідача 1: не зявилися

від відповідача 2: не зявилися

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів на його користь солідарно матеріальної шкоди у розмірі 161 874 грн 37 к., моральної шкоди у розмірі 20 000 грн, судових витрат в розмірі 14 219 грн.

27.12.2017 в судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь майнову шкоду в розмірі 141 874 грн 37 к. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, а сукупно 161 874 грн 37 к. Просив стягнути солідарно з відповідачів усі понесені ним та документально підтверджені судові витрати, повязані з розглядом справи.

Позов мотивовано тим, що 11.06.2016 з вини ОСОБА_2, який керував належним ОСОБА_3 автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі іменуються ДТП), внаслідок якої знищений автомобіль НОМЕР_2 належний позивачу.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки BMW 528I д.н.з. НОМЕР_3 застрахована ПрАТ „Українська Пожежна-Страхова компанія на підставі ОСОБА_6 № АІ/8904850 від 04.12.2015, ліміт страхового відшкодування якого становить 50 000 грн.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 10.07.20.2016 № 184 вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, на момент ДТП 11.06.2016 року становила 191 874 грн 37 к., оскільки у вказаному висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до пошкодження і його відновлення є економічно недоцільним.

За вирахуваням страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн, завдану йому матеріальну шкоду позивач оцінив у 141 874 грн 37 к., а моральну шкоду в 20 000 грн.

В судові засідання позивач ОСОБА_1 не зявлявся. Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень до позовної заяви та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в судові засідання не зявлявся та про причини неявки суд не повідомляв, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. ОСОБА_2 подав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що його вини в ДТП не встановлено і така вина підлягає доказуванню. Послався на ст. 30 Закону України „Про обоязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши, що позивачу мала б відшкодовуватися різниця між вартістю пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП, але позивачем не надано доказів вартості транспортного засобу після ДТП. Зазначив, що вважає не доведеним та не підтвердженим належними та допустимими доказами, крім пояснень, факту заподіяння моральних страждань в розумінні ст. 23 ЦК України. Просив у задоволенні позову відмовити. Його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. В подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 в судові засідання не зявлявся.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в судові засідання не зявлялися та про причини неявки суд не повідомляли. ОСОБА_3 подав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що вини ОСОБА_2 в ДТП не встановлено і така вина підлягає доказуванню. Послалася на ст. 30 Закону України „Про обоязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши, що позивачу мала б відшкодовуватися різниця між вартістю пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП, але позивачем не надано доказів вартості транспортного засобу після ДТП. Зазначила, що матеріальна та моральна шкода має відшкодовуватися тільки ОСОБА_2, оскільки він був законним володільцем (користувачем) транспортного засобу марки BMW 528I, д.н.з. ВС389ЕА, і являвся власником ТЗ у розумінні закону.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що 11.06.2016 близько 19 год. в селі Доброгостів Дрогобицького району Львівської області по вул. 1-го Травня навпроти будинку № 105 водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись в напрямку м. Стебника, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen LT-35, д.н.з. 03340ТН, який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_9 та виконував перевезення пасажирів по маршруту „Дрогобич Орів.

До адміністративної відповідальності відповідач ОСОБА_2 не притягався, оскільки працівники поліції не змогли його розшукати для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди викладені в постанові старшого слідчого Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_6 від 27.07.2016 про закриття кримінального провадження, яка сторонами не оскаржувалася.

В результаті зазначених дій відповідача ОСОБА_2 власнику автомобіля марки Volkswagen, д.н.з. 03340ТН, ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ІНА № 606528, видане Дрогобицьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Львівській області 04.01.2005, були завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

З постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 27.07.2016 вбачається, що ОСОБА_2 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння та те, що ОСОБА_2 ніколи не мав посвідчення водія. Згідно показань ОСОБА_2 він взяв автомобіль НОМЕР_4, у своєї співмешканки ОСОБА_3 11.06.2016 і поїхав у своїх справах.

Власником автомобіль НОМЕР_4, є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХО 188116, виданого 06.06.2016 центром 4642 та на яке було накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.06.2016 № 442/4225/16-к, яка сторонами не оскаржувалася.

Свідчень про інший порядок обставин суду не було надано, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ці факти не спростовували у запереченнях на позовну заяву. Посилання ОСОБА_3 на те, що сам факт перебування автомобіля у ОСОБА_2 означає, що він є законним володільцем та власником автомобіля, судом не беруться до уваги як безпідставні, оскільки у володінні ОСОБА_2 транспортний засіб, належний ОСОБА_3, перебував без законних на те підстав, а ОСОБА_3 вчинила бездіяльність у формі недбалості, допустивши передачу належного їй автомобіля ОСОБА_2

Відповідно до ч. 4 ст. 1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ст. 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

За таких обставин суд приходить до висновку, що всупереч положенням ч. 2 ст. 1166 ЦК України відповідачі не довели суду відсутності своєї вини у вчиненому ДТП, а шкода позивачу була завдана внаслідок дій ОСОБА_2 та бездіяльності ОСОБА_3, а тому вони мають нести майнову відповідальність за заподіяну позивачу шкоду солідарно.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 10.07.20.2016 № 184 вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, на момент ДТП 11.06.2016 року становила 191 874 грн 37 к., оскільки у вказаному висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до пошкодження і його відновлення є економічно недоцільним.

Відповідачі не заявили про незгоду з проведеним експертним автотоварознавчим дослідженням та не заявили про призначення судової експертизи, яка б визначила вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу або в разі недоцільності здійснення такого ремонту ринкову вартість транспортного засобу на момент ДТП.

Суд також вважає безпідставним посилання відповідачів на ст. 30 Закону України „Про обоязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 № 1961-IV, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В преамбулі Закону України „Про обоязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Враховуючи те, що позивач та відповідачі не надали суду жодних доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність відповідачів була застрахована, то суд не може посилатися на такі докази, і застосовувати вищезазначений Закон до правовідносини, що виникли між сторонами.

Позивачем було заявлено до стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди з тих підстав, що він перебуває у морально-пригніченому стані, вимушений витрачати додаткові зусилля на матеріальне забезпечення сімї, оскільки належний йому автомобіль існував джерелом його доходу і забезпечував життєво-важливі потреби його сімї , зокрема у забезпеченні комфортного та швидкого пересування, сприянні оперативного вирішення різного роду необхідностей, які виникають в процесі їхньої життєдіяльності, знищення належного йому автомобіля призвело до порушення належного йому життєвого укладу та викликало душевні страждання.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зазначає, той факт, що згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 27.07.2016 на момент ДТП належний позивачу автомобіль використовувався для перевезення пасажирів водієм МКП „Транс-Екіпаж ОСОБА_9 на маршруті „Дрогобич-Орів і перевозив 14 пасажирів.

Суд відхиляє і вважає недоведеними доводи позивача про те, що він перебуває у морально-пригніченому стані, знищення належного йому автомобіля призвело до порушення належного йому життєвого укладу та викликало душевні страждання, оскільки позивачем не додано жодних доказі на підтвердженням цього та факту наявності причинно-наслідкового звязку між діями відповідачів та його ймовірним станом. Посилання позивача на використання автомобіля в сприянні оперативного вирішення різного роду необхідностей, які виникають в процесі життєдіяльності сімї позивача не містить конкретизованого переліку таких дій.

Посилання позивача на те, що він вимушений витрачати додаткові зусилля на матеріальне забезпечення сімї, оскільки належний йому автомобіль існував джерелом його доходу є підставою для стягнення упущеної вигоди, а не моральної шкоди.

Також суд вважає недостовірними посилання позивача на те, що автомобіль забезпечував життєво-важливі потреби його сімї, зокрема у забезпеченні комфортного та швидкого пересування, оскільки він використовувався для перевезення пасажирів МКП „Транс-Екіпаж за маршрутом „Дрогобич-Орів.

Оцінена позивачем сума моральної шкоди не містить обґрунтування її розміру в 20 000 грн.

Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню зі стягнення з відповідачів солідарно майнових витрат та відмові в позові в частині стягнення моральної шкоди.

Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів в рівних частках на користь позивача судового збору по 709 грн 37 к. з кожного,

витрат на проведення оцінки майна (проведення експертизи) у розмірі 701 грн 16 к. з кожного, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 820 грн 46 к. з кожного, які сплачені позивачем, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині судові витрати покладають на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (82176, Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Доброгостів, вул. Нова, 66) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (82176, Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Доброгостів, вул. Стебницька, 55) солідарно на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Видова, 8) матеріальну шкоду у розмірі 141 874 (сто сорок одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) грн 37 к.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (82176, Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Доброгостів, вул. Нова, 66) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Видова, 8) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 709 (сімсот девять) грн 37 к., витрати на проведення оцінки майна (проведення експертизи) у розмірі 701 (сімсот одна) грн 16 к., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 820 (чотири тисячі вісімсот двадцять) грн 46 к.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (82176, Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Доброгостів, вул. Стебницька, 55) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Видова, 8) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 709 (сімсот девять) грн 37 к., витрати на проведення оцінки майна (проведення експертизи) у розмірі 701 (сімсот одна) грн 16 к., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 820 (чотири тисячі вісімсот двадцять) грн 46 к.

В іншій частині позову відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.С. Кучаковський