Справа № 369/7989/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1474/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 07.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року у справі за заявою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову , яку вона обґрунтовувала тим, що майно відповідача вже знаходиться в арешті, що характеризує її як злісного боржника, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. За рахунок майна, яке перебуває у власності відповідача, позивач може задовольнити свої позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості. Крім того вказує, що у відповідача ОСОБА_2 відсутні інші джерела доходу і єдиною можливістю забезпечення виконання майбутнього рішення суду є накладення арешту на вказане майно відповідача, при цьому заборона відчуження такого майна жодним чином не обмежує право відповідача користуватись та володіти ним, не перешкоджає господарській діяльності та носить виключно тимчасовий характер.

З урахуванням наведеного представник позивача просила суд вжити заходів щодо забезпечення вищезазначеного позову, шляхом накладення арешту в межах суми заявленої позивачем вимоги (3113391,77 грн.) на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 95, 39 кв.м.; накласти арешт на все майно, в межах суми заявленої позивачем вимоги (3113391, 770 грн.), що належить ОСОБА_2, та заборонити державним реєстраторам, в тому числі державним і приватним нотаріусам та будь-яким іншим особам, що відповідно до закону можуть виконувати функції державної реєстрації, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, що належить ОСОБА_2

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року задоволено частково заяву про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 95,39 кв.м., що належить ОСОБА_2.

Не погодившись з висновками, наведеними в ухвалі суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтована і незаконна, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання право власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами по справі існує спір щодо стягнення заборгованості за договором позики, а отже на підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Постановлючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції з метою недопущення подальшого порушення права власності позивача на спірне майно, а також існування обґрунтованого припущення, що спірна квартира, яка є власністю відповідача, на момент пред»явлення позову до нього, може вибути із володіння, користування та розпорядження відповідача забезпечив позов шляхом накладення арешту на квартиру.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, та підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді