УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2018 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

при секретарі - Стасишин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мартинишин М.О. у справі за заявою ЛМКП "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води, -

в с т а н о в и в:

у провадженні суду знаходиться справа за заявою ЛМКП "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відвід судді Мартинишин М.О. з тих підстав, що суддя Мартинишин М.О. вже розглядала кримінальну справу №1-469/2001 про обвинувачення її за ст.189, ч.2 ст.206 КК України, де суддя була усунута від ведення її справи. Крім цього, суддя Мартинишин М.О. сама заявляла відводи по її справах та вона звернулась із скаргами на дії судді до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

Суд, дослідивши матеріали заяви та вивчивши доводи ОСОБА_1 щодо підстав відводу, вважає, що таку заява слід задовольнити, виходячи з такого.

Підстави для відводу судді передбачені ст.36 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.).

Зокрема, згідно з п.5 ч.1 вказаної статті суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ч.3 ст.39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим.

Відповідно до ч.2,3 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на сумніви заявника, що суддя Мартинишин М.О. вже розглядала кримінальну справу №1-469/2001 про обвинувачення її за ст.189, ч.2 ст.206 КК України, де суддя була усунута від ведення її справи. Крім цього, суддя Мартинишин М.О. сама заявляла відводи по її справах та вона звернулась із скаргами на дії судді до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а також в силу вимог п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, визнаю сатисфакцією, що дані підстави є саме тими іншими обставинами, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про відвід, зважаю, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обовязкові для врахування судами України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Зважаючи на вищенаведені положення закону та встановлені обставини, слід прийти до висновку, що з метою забезпечення особам, що беруть участь у справі, довіри до суду, який розглядає справу, для створення умов, при яких відпадуть сумніви у неупередженості та безсторонності судді при розгляді справи, з метою недопущення будь-яких сумнівів у постановленому за наслідками розгляду справи рішення суду, у звязку з чим, вважаю за доцільне заяву задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 33, 36, 40,41, 259-260 ЦПК України, -

ухвалив:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мартинишин М.О. у справі №465/869/18, провадження № 2-н/465/134/18 за заявою ЛМКП "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води.

Матеріали заяви передати до цивільної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на автоматизований розподіл для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: Мартинишин М.О.