Справа № 344/4768/18
Провадження № 2/344/2827/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Гули Р.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, заборгованості із середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в квітні 2018р. суд з позовом до ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 10566.76грн., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 466.85грн., заборгованості із середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 16289грн. та відшкодування моральної шкоди врозмірі 5000грн.

15.05.2018р. позивач збільшила позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 677.64грн. та заборгованості із середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 23091грн.

Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, яка передана у звязку з звільненням судді Островського Л.Є. у провадженні якого перебувала дана справа, визначено 10.10.2018р. головуючого суддю Польську М.В.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача частково визнав позовні вимоги, а саме стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, заборгованості із середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди в сумі 2000грн.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як слідує зі ст..21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За вимогами ст..94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Окрім того, питання оплати праці врегульовано і нормами Закону України «Про оплату праці». Так, ст..1,2 цього закону передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Позивача було звільнено з роботи за власним бажанням з 28.11.2017 року, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.10).

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Але, в порушення вказаних вимог чинного законодавства України, розрахунок з позивачем в день звільнення відповідачем не було проведено. Доказів проведення розрахунку з позивачем відповідачем суду не надано. Отже, сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає до стягнення.

Як вказує позивач, так як вбачається із розрахунку за вересень-листопад 2017р., позивачу на день звільнення було нараховано ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» та не виплачено 10566.76грн. (без врахування необхідних платежів та відрахувань), а з відрахуваннями 8400.57грн.. (а.с.7, 21). Дану заборгованість сторони визнають. Отже вимоги позову в цій частині підлягають до задоволення.

Аналогічно, за несвоєчасність виплати заробітної плати компенсація складає 677.64грн (а.с.22), що визнається сторонами.

Згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» (ст..1,2,3,4) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Виходячи із положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Згідно ч.2 ст.430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Згідно ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач просила стягнути з відповідача заборгованості із середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Так, відомості про застраховану особу вказують на розмір заробітної плати за вересень 2017р. 327.78грн. та жовтень 2017р. 3558.89грн. (а.с.4-6).

Відповідач прострочив виплату позивачу розрахунку в день звільнення строком 356 днів, починаючи з 29.11.2017р. по день ухвалення рішення суду.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 154.24 грн.

Отже, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період суму яка складає 54909.44грн. (154.24*356 днів).

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з душевними стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснює, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, в звязку з тим, що роботодавець при звільненні працівника мав перед останнім заборгованість по нарахованій заробітній платі, тобто є порушення прав працівника по виплаті нарахованої заробітної плати, то відповідно є частково обґрунтованою вимога позивача про відшкодування моральної шкоди. На переконання суду вона підлягає до відшкодування в розмірі 2000грн., оскільки на підтвердження завданої шкоди саме в розмірі 5000грн. позивач доказів не надала і не обґрунтувала такий розмір.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 258,263,265,354,430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, заборгованості із середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2017 року по 28.11.2017 року в сумі 10566,76 гривень (десять тисяч пшістдесят шість грн., 76 коп.) (без врахування необхідних платежів та відрахувань).

Стягнути з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, суму компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 677,64 гривень (шістсот сімдесят сім гривень, шістдесят чотири копійок).

Стягнути з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, середній заробіток за затримку розрахунку за період з 29.11.17 року по день ухвалення даного рішення на суму 54 909,44 гривень (пятдесят чотири тисячі девятсот девять гривень, сорок чотири копійок).

Стягнути з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, моральну шкоду в сумі 2000 гривень (дві тисячі гривень).

Стягнути з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», яке знаходиться за адресою: с.Микитинці, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 2, , на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 6001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1409,6 гривень (одна тисяча чотириста девять гривень, шістдесят копійок).

Рішення в частині стягнення з з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2017 року по 28.11.2017 року в сумі 10566,76 гривень (десять тисяч пятсот шістдесят шість грн., 76 коп.) (без врахування необхідних платежів та відрахувань), допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.

Повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2018 року.