Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 677/2145/16-ц

провадження № 61-1042св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - виконавчий комітет Одеської міської ради,

третя особа - Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання частково недійсним рішення та свідоцтва про право власності.

Позов мотивовано тим, що підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 належить власникам квартир - співвласникам будинку АДРЕСА_1, які у свій час передали його у власність ОСОБА_6, а останній набув це приміщення у власність на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2007 року і у подальшому за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2008 року продав ОСОБА_4

Разом із тим, на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 672 від 28 жовтня 2004 року Одеській міській раді видано свідоцтво про право власності на спірне нежитлове приміщення.

Посилаючись на те, що вказане рішення суперечить нормам пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішенню Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року, порушує його права як власника, позивач просив визнати частково незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 672 від 28 жовтня 2004 року в частині оформлення й видачі Одеській міській раді свідоцтва про право власності на підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності на спірне нежиле підвальне приміщення від 10 січня 2007 року, а також його дублікат від 10 грудня 2008 року.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подала до суду заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, а також позовну заяву до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання частково недійсним рішення та свідоцтва про право власності.

Позов мотивувала тим, що вона за договором купівлі-продажу від 24 червня 2009 року з ОСОБА_4 придбала у власність спірне нежиле приміщення та зареєструвала право власності на нього, і, оскільки оскаржуване рішення виконавчого комітету Одеської міської ради суперечить нормам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішенню Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року, а також порушує її право власності, просила суд визнати його незаконним та скасувати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року у складі судді Домусчі Л. В. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 672 від 28 жовтня 2004 року у частині оформлення й видачі Одеській міській раді свідоцтва про право власності на підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 та його реєстрації за Одеською міською радою.

Визнано незаконним і скасовано свідоцтва про право власності від 10 січня 2007 року на нежиле підвальне приміщення загальною площею 114,3 кв. м в будинку АДРЕСА_1, відображеного в технічному паспорті від 02 листопада 2006 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення № 672 від 28 жовтня 2004 року.

Визнано незаконним і скасовано дублікат свідоцтва про право власності від 10 грудня 2008 року (серія НОМЕР_1) на нежиле підвальне приміщення загальною площею 114,3 кв. м у будинку АДРЕСА_1, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення № 672 від 28 жовтня 2004 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради у частині оформлення на міську раду права власності на підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 а також видані на підставі цього рішення свідоцтво про право власності та його дублікат є незаконними і порушують право власності ОСОБА_5 на спірне приміщення, яке виникло на законних підставах на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2009 року, і у встановленому законом порядку зареєстроване.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу Департамента комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково, скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Судове рішення не оскаржувалося в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, тому не переглядалось апеляційним судом.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що власником нежилого підвального приміщення загальною площею 114,3 кв. м в будинку АДРЕСА_1 є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, що, зокрема, підтверджено судовими рішеннями, які набрали чинності. Оскільки ОСОБА_5 не є власником квартири або нежилого приміщення у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, у неї відсутні правові підстави вимагати визнання незаконними вказаного рішення міської ради та виданих на його підставі правових документів.

У січні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в позові ОСОБА_5, не надав належної правової оцінки рішенню виконавчого комітету Одеської міської ради № 672 від 28 жовтня 2004 року, зазначивши лише про відсутність у позивача правових підстав вимагати визнання недійсним цього рішення. Спірне приміщення має одночасно дві реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 672 від 29 жовтня 2004 року Одеській міській раді 10 січня 2007 року видано свідоцтво про право власності на підвальне приміщення загальною площею 114,3 кв. м у житловому будинку АДРЕСА_1 (далі - спірне нежитлове приміщення).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2007 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спірне нежитлове приміщення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2008 року скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2007 року, а позовну заяву ОСОБА_6 про визнання права власності на спірне приміщення залишено без розгляду (а.с. 128-136, т.1).

Не зважаючи на те, що вказане судове рішення від 22 травня 2008 року скасовано, ОСОБА_6 на його підставі за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2008 року, продав спірне нежитлове приміщення ОСОБА_4, який 24 червня 2009 року продав його ОСОБА_5

10 грудня 2008 року Одеській міській раді видано дублікат свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 на нежиле підвальне приміщення загальною площею 114,3 кв. м в будинку АДРЕСА_1

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2016 року, яке набрало законної сили і яким на підставі частини першої статті 388 ЦК України у ОСОБА_5 витребувано спірне нежитлове підвальне приміщення на користь власника - територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради (а.с. 128-136, т.1).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року у справі № 2-4395/11 було задоволено позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_6 та ОСОБА_4, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, витребування майна з чужого володіння.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 жовтня 2008 року на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 114,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, який посвідчений у реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського територіального округу Тиквенко М. О., у реєстрі за № 4352.

Зобов'язано усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення громадянина ОСОБА_4 з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 114,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано від громадянина ОСОБА_4 нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 114, 3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та передано зазначене приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, витребування майна з чужого володіння та виселення із спірного приміщення ОСОБА_4

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_4 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення громадянина ОСОБА_4 з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 114,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; витребування від громадянина ОСОБА_4 нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 114, 3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та передачі зазначеного приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що між сторонами виникли правовідносини з оскарження рішення органу місцевого самоврядування стосовно права власності на нерухоме майно, а також щодо оскарження правовстановлюючих документів на нерухоме майно, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про місцеве самоврядування», рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 1-2/2004.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом (стаття 345 ЦК України).

Відповідно до частини дев'ятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 1-2/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 не є власником квартири або нежилого приміщення багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, а тому вона не є, особою, що може оскаржити рішення органу місцевого самоврядування стосовно права власності на це нерухоме майно, а також правовстановлюючі документи на нього.

При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що власником нежитлового підвального приміщення загальною площею 114,3 кв. м в будинку АДРЕСА_1 є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, що, підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта