П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області у складі :

головуючого - Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2017 року в справі № 570/2146/17 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, ухваленого під головуванням судді Кушнір Н.В., в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2017 року ПрАТ «Український страховий стандарт» звернулося в Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1, в якій вказувало, що внаслідок ДТП, що сталася 30.05.2015 року відповідачем завдано шкоду майну ОСОБА_2, з яким позивач уклав договір добровільного страхування та умови якого виконав, а тому просив стягнути з відповідача у порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 48 982 грн. 90 коп. та сплачений судовий збір.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2017 року задоволено позов ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до ОСОБА_1 та стягнуто із останнього на користь позивача 48 982 грн. 90 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 600 грн. 00 коп. судового збору. _____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/348/2018 Головуючий у 1 інстанції : Кушнір Н.В. Доповідач : Григоренко М.П.

Вважаючи вказане судове рішення незаконним, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги і не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Зазначає, що місцевий суд повідомив його про час та місце розгляду справи на 12.12.2017 року, що підтверджується письмовою заявою від 20.10.2017 року, проте оскаржуване рішення прийняте 24 листопада 2017 року, що є не зрозумілим. Крім того, у заяві зазначено про залучення до справи в якості співвідповідача страхову компанію, в якій був застрахований його автомобіль. Клопотання щодо залучення страхової компанії він просив розглянути без його участі. Він не подавав інших заяв про розгляд справи без його участі.

Суд не з'ясував позиції позивача щодо залучення страхової компанії як співвідповідача. Погодження позивача про залучення страхової компанії як співвідповідача не суперечить вимогам ст. 33 ЦПК України.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що 12 травня 2014 року між Приватним акціонерним товариством „Страхова компанія "Український страховий стандарт" та ОСОБА_2 було укладено договір страхування власника транспортного засобу № 0111-0108-0106. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6349387 від 15 жовтня 2015 року між ПАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_4 укладено вказаний договір від 15 жовтня 2015 року строком на 12 місяців. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю становить 100 000 грн., майну - 50 000 грн., з нульовою франшизою.

Згідно змісту довідки № 92609384 від 09 червня2016 року про дорожньо-транспортну пригоду 30 травня 2015 року на автодорозі М-06 Київ-Чоп сталася ДТП за участю автомобіля марки Ssang Yong державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки Toyota Corolla державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Відповідно до постанови Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, провадження у справі закрито на підставі ст.38 КпАП України. Питання відшкодування збитків, спричинених потерпілому, не вирішувалося.

08 червня 2016 року ТОВ "Юніверсал Асістанс" на замовлення СК "Український страховий стандарт" складено звіт-оцінку № 59315, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого ДТП власнику автомобіля Ssang Yong державний номер НОМЕР_1, становить 61 554, 60 грн.

03 лютого 2017 року платіжним дорученням № 1590 Приватним акціонерним товариством „Страхова компанія "Український страховий стандарт" ОСОБА_2 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 48 982, 90 грн. відповідно до умов договору страхування та положення чинного законодавства.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ПрАТ „Страхова компанія "Український страховий стандарт" до ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 11,22,23,559,1166-1168 ЦК України та виходив із того, що після виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 у позивача виникло право зворотної вимоги до винної особи в порядку регресу.

Крім того, відхиляючи доводи відповідача щодо залучення до участі у справі ПАТ «Київський страховий дім» в якості співвідповідача, з яким ОСОБА_1 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд першої інстанції вказав, що саме позивач вправі вільно, на власний розсуд, обирати до кого пред'являти позов, безпосередньо до особи, яка завдала шкоду або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоду, застрахувала свою цивільну відповідальність.

Статтею 213 ЦПК України, редакція якої була чинна на час розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, на розсуд колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у зв'язку із грубим порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, з ухваленням у справі нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у даній справі її судовий розгляд було призначено на 10 годину 30 червня 2017 року, а потім судом першої інстанції було відкладено розгляд цієї справи на 09 годину 21 вересня 2017 року, 09 годину 20 жовтня 2017 року, про що відповідач ОСОБА_1 повідомлявся належним чином.

На аркуші 81 міститься заява ОСОБА_1 від 20 жовтня 2017 року про те, що його було повідомлено про наступне судове засідання, яке мало відбутись об 09 годині 12 грудня 2017 року.

Також, в матеріалах справи міститься довідка секретаря судового засідання Рівненського районного суду від 20 жовтня 2017 року про призначення наступного судового засідання у даній справі на 09 годину 30 хвилин 24 листопада 2017 року.

Проте, будь-які відомості, які б свідчили про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про судовий розгляд даної справи, який мав відбутись 24 листопада 2017 року, матеріали даної цивільної справи не містять.

Відповідно до положень статей 6, 10, 27 ЦПК України, редакція якого була чинна на час винесення оскаржуваного рішення, розгляд справ у всіх судах проводиться усно і відкрито.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Колегія суддів вважає, що винесення оскаржуваного рішення Рівненським районним судом в судовому засіданні, про час і місце проведення якого відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений не був, призвело до порушення судом першої інстанції процесуальних прав останнього, які вказані у статтях 6, 10, 27 ЦПК України, редакція якого була чинна на час винесення оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, редакція якої чинна із 15 грудня 2017 року, передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 прямо слідує, що останній наполягає на скасуванні оскаржуваного рішення саме через не повідомлення його належним чином про судовий розгляд справи, який відбувався 24 листопада 2017 року, коли і було винесене судом першої інстанції судове рішення по даній цивільній справі.

З ході апеляційного розгляду справи даної справи були встановлені фактичні обставини справи у тому ж самому об'ємі, що і під час розгляду справи судом першої інстанції, які наведені вище в даній постанові і будь-якої потреби у їх повторному викладенні немає, оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводились виключно до порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в тому числі і щодо не залучення останнім в якості співвідповідача ПАТ «Київський страховий дім».

Заперечуючи проти заявленого позову ПрАТ „Страхова компанія "Український страховий стандарт", відповідач ОСОБА_1 посилається виключно лише на те, що на його думку відшкодовувати майнову шкоду позивачу має ПАТ «Київський страховий дім», оскільки із останнім в свій час ним було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6349387 від 15 жовтня 2015 року.

Проте, на переконання колегії суддів, дані заперечення сторони відповідача проти заявленого позову на увагу не заслуговують.

З урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так як, постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року було встановлено, що саме в результаті винних дій ОСОБА_1 виникла дорожньо-транспортна пригода 30 травня 2015 року внаслідок чого автомобіль ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень і позивач був вимушений виплатити останньому страхове відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 12 травня 2014 року, тому, на розсуд колегії суддів, ПрАТ „Страхова компанія "Український страховий стандарт" вправі була пред'являти свої вимоги саме до ОСОБА_1, навіть незважаючи на те, що останній застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Київський страховий дім».

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Таким чином, позивачу, який набув статусу кредитора після виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування, належить право вимоги в обох видах зобов'язань: деліктному та договірному і тому саме він вправі вільно, на власний розсуд, обирати спосіб здійснення свого права, шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.

З огляду на викладене і приймаючи до уваги те, що сторона відповідача не надала будь-яких належних та допустимих доказів щодо спростування наявності вини ОСОБА_1 у завданні майнової шкоди ОСОБА_2 та її розміру, тому колегія суддів вважає, що позов ПрАТ „Страхова компанія "Український страховий стандарт" до відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2017 року скасувати.

Позов ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" 48 982 грн. 90 коп., в рахунок відшкодування в порядку регресу завданої майнової шкоди.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" 1600 грн., в рахунок відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою позивачем судового збору за подання позову.

Судові витрати, понесені відповідачем по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, віднести на рахунок останнього.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14.05.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко.

С.С. Шимків