Номер провадження: 22-ц/785/4713/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2018 року (суддя Мишко В.В.) у цивільній справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

встановив:

05 грудня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, а саме по 25 000 грн. щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення донькою повноліття, а саме до 06.07.2025 року.

Позивач посилалась на те, що 19.03.2003 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, серії I-BЛ №165486, виданого 19.03.2003 року виконавчим комітетом Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області, актовий запис №01.

Від сумісного шлюбу у них 06.07.2007 року народилася донька ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №100631, виданим 11.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №304.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Декілька місяців подружжя проживає окремо, донька мешкає разом із матірю та знаходиться на її утриманні, батько дитини не допомагає утримувати їх матеріально.

Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється від покладеного на нього ст.180 Сімейного кодексу України обовязку утримання дітей, угоди про добровільну сплату аліментів між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не досягнуто, стан здоровя та матеріальне становище ОСОБА_5 дозволяє утримувати доньку. Інших утриманців, у тому числі, малолітніх та неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у ОСОБА_5 немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6, поданий до суду відзив ОСОБА_5 на позовну заяву ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, з позовними вимогами ОСОБА_3 згоден частково, а саме згоден в частині визначення розміру аліментів у розмірі 1 500 грн., у задоволенні позову у іншій частині просив відмовити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 2 500 (дві тисячі пятсот) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 05.12.2017 року до повноліття ОСОБА_7, тобто до 06.07.2025 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 19.03.2003 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, та що від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнані сторонами, і підтверджуються матеріалами справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

З цих же підстав вважається встановленим той факт, що за декілька місяців до предявлення даного позову подружжя стало проживати окремо, донька мешкає разом із матірю ОСОБА_3, та знаходиться на її утриманні, батько дитини не допомагає утримувати їх матеріально.

Спірним в даному випадку є розмір аліментів, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача, на утримання їх доньки до досягнення нею повноліття.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно, до досягнення їх донькою повноліття.

Однак, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Звертаючись до суду з позовом і обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджувала, що відповідач ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований на території України, але є моряком закордонного плавання, працює електромеханіком на танкері та має щомісяця дохід у розмірі понад 3 250 Євро, що еквівалентно 104 000 грн.

У звязку цим, 18.12.2017 року від представника позивача ОСОБА_4 до суду першої інстанції надійшло клопотання про витребування доказів, з якого вбачається, що позивач просила суд витребувати з Крюінгового офісу «VELBOT MARINE SHIPPING COMPANI», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, 6, офіс 3, або м. Одеса, вул. Космонавтів, 64 «А», інформацію: чи укладався індивідуальний трудовий договір моряка з ОСОБА_5, коли саме був укладений трудовий договір, на який строк, яка посада ОСОБА_5 та заробітна плата або надати копію вказаного трудового договору моряка (а.с.23-24).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2017 року вказане клопотання було задоволено (а.с.27-28).

На виконання вищезазначеної ухвали, 08.02.2018 року на адресу суду надійшов лист від генерального директора ТОВ «ОСОБА_8 ШИППІНГ КОМПАНІ» - ОСОБА_9, з якого вбачається, що господарська діяльність ТОВ «ОСОБА_8 ШИППІНГ КОМПАНІ» здійснюється по наданню послуг з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном. ТОВ «ОСОБА_8 ШИППІНГ КОМПАНІ» у відношенні клієнтів, яким надаються послуги з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном не є роботодавцем, а є лише посередником. А отже, ОСОБА_5 в ТОВ «ОСОБА_8 ШИППІНГ КОМПАНІ» не працевлаштований (а.с.95).

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції скаржник заявляла, що відповідач отримує заробітну плату приблизно 8000 доларів на місяць, а тому, якщо цю заробітну плату ділити на 2, оскільки він працює лише пів року на рік, то 1/4 частина його доходу складе 1000 доларів. У звязку з цим вона і просила стягнути аліменти у розмірі 25000 грн., що на час звернення з позовом до суду складало приблизно 1000 доларів США.

При цьому заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції пояснила, що вона точно знає, що відповідач ОСОБА_5 працює моряком закордонного плавання, оскільки раніше вона також разом з ним виконувала трудові обовязки на судах дальнього закордонного плавання.

Крім того, позивачем ОСОБА_3 до суду першої інстанції була надана відповідь на запит, виданий морською компанією «ОСОБА_8 ШИППІНГ КОМПАНІ» №009/02-2018 від 13.02.2018 року, згідно якого, відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 21.03.2013 року підписав трудовий договір з компанією «Неда Маритайм» на працевлаштування на посаду електромеханіка з окладом 5500 доларів США на судно Сильваплана» строком на шість місяців (а.с.103).

Тобто зазначені обставини свідчать про обгрунтованість доводів позивача про те, що відповідач працює електромеханіком на судах закордонного плавання і отримує заробітну пату в іноземній валюті, чого не було враховано судом першої інстанції.

Однак, представник відповідача заперечував проти вказаних обставин, зазначаючи у відзиві, що, починаючи з 2014 року по 2017 рік відповідач постійного заробітку не має, стоїть на обліку в Білгород-Дністровському центрі зайнятості з 2018 року, тобто фактично зазначив, що відповідач не працює за кордоном з 2014 року і заробітну плату в іноземній валюті не отримує. Проте допомагає своїй матері, яка є пенсіонером і отримує мінімальну пенсію у розмірі 1763,221 грн., а батько помер 19.08.2010 року (а.с.32-36).

У звязку з цим, та за клопотанням заявника апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції 22.05.2018 року була постановлена ухвала про витребування доказів у справі, а саме:

із Південного регіонального управління державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 65014,м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 1), інформацію відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на предмет того, чи виїжджав ОСОБА_5 за межі України, починаючи з 01.01.2014 року по теперішній час, якщо виїжджав, то вказати: коли, куди і на який час (а.с.152-154).

Так, за змістом довідки начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України полковника ОСОБА_10 №0.184-29298/0/15-18-Вих. від 17.07.2018 року (а.с.175) інформація стосовно запитуваного ОСОБА_5 свідчить про наступне:

24.08.2014 року ОСОБА_5 вилітав із аеропорту «Бориспіль» м. Києва до м. Дубаї, звідки повернувся 22.04.2015 року, тобто через 8 місяців, через аеропорт «Шереметьєво» РФ.

10.09.2015 року ОСОБА_5 вилетів із м. Одеси до аеропорту «Домодєдово» РФ, звідки повернувся 29.04.2016 року, тобто через 7,5 місяців, через аеропорт м. Стамбул.

29.09.2016 року ОСОБА_5 вилетів із м. Одеси до м. Стамбул, звідки повернувся 16.03.2017 року, тобто майже через 6 місяців.

14.08.2017 року ОСОБА_5 вилетів із м. Одеси до м. Дубаї, звідки повернувся 19.11.2017 року, через м. Стамбул, тобто через 3 місяці.

27.01.2018 року ОСОБА_5 вилетів із м. Київ до м. Барселони, звідки до дня видачі даної довідки не повернувся, тобто перебував за кордоном майже 6 місяців.

Таким чином, із вказаної довідки слідує, що відповідач ОСОБА_5 за останні 4 роки, тобто 48 місяців, більше 30 місяців перебував за кордоном, тобто майже 2/3 часу, що виключає його знаходження за кордоном не з метою виконання трудових обовязків, а по іншим будь-яким причинам, що заборонено чинним законодавством України.

Зазначеними обставинами повністю спростовуються доводи представника відповідача про те, що відповідачем за останні 4 роки не отримувалась заробітна плата, у звязку з чим він може сплачувати аліменти лише в розмірі 1500 грн. на місяць, тобто трохи більше 55 доларів США, в той час, як на переконливу думку колегії суддів, його середньомісячний заробіток, виходячи із розрахунку 4 років, дійсно складає більше 2800 доларів США.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що оскільки із останнього відомого середньомісячного заробітку - 4500 доларів США, за 48 місяців відповідач ОСОБА_5 працював за кордоном 30 місяців на судах закордонного плавання, то його середньомісячний заробіток склав 2812 доларів США (4500 доларів х 30 місяців : 48 місяців).

Оскільки на даний час встановлений офіційний курс долара США по відношенню до гривні України (1 долар США = 26,75 грн.), то середньомісячний заробіток відповідача складає приблизно 75 221 грн. Тобто, аліменти за оскаржуваним рішенням суду стягнуті в розмірі 3,3 відсотка від доходу відповідача, що є недопустимим.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно із ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач та його представник фактично усунулись від надання суду належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилались в якості заперечень проти позовних вимог та апеляційної скарги ОСОБА_3

Так, відповідач приховав від суду наявність у нього роботи за кордоном і розміру заробітної плати.

На переконливу думку колегії суддів, у разі, якщо відповідач, перебуваючи за кордоном протягом 30 місяців за останні 4 роки, не отримував би доходів, то він мав змогу надати суду відповідні докази, з яких причин за 30 місяців він не отримав доходу, однак він цього не зробив, що свідчить про його наміри ухилитись від надання суду належної довідки про його доходи, і таким чином ухилитись від сплати аліментів на утримання доньки в належному розмірі.

Вирішуючи питання про встановлення необхідного, справедливого і обгрунтованого розміру аліментів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За статтею 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України.

Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Крім того, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров'я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

За змістом ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті.

Суд першої інстанції також обґрунтовано виходив із того, що у відповідності до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову.

Згідно із ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, у звязку з чим рішення суду підлягає зміні із збільшенням розміру аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_7, із 2 500 грн. до 13 400 грн., що на даний час по офіційному курсу гривні до долара США, складає приблизно 500 доларів США на місяць, або 17,8% від доходу відповідача.

Зазначений розмір аліментів буде відповідати вимогам справедливості, виваженості і розумності і забезпечить не тільки належне утримання дитини сторін а і належне утримання відповідача, а також його рідних, які з його слів перебувають на його утриманні.

В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим, тому колегія суддів вважає за необхідне його залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2018 рокузмінити, збільшивши розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, із 2 500 (дві тисячі пятсот) грн. до 13 400 грн. (тринадцять тисяч чотириста гривень).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.08.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_11

ОСОБА_2