Справа № 703/3508/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.

секретаря судового засідання Покотиленко І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.10.2018 звернулась до суду із вказаним позовом, зазначила, що 08.11.2010 помер її батько, ОСОБА_2, який за життя склав заповіт на її користь і заповідав все належне йому майно позивачеві. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із спадкового майна: частини квартири АДРЕСА_1, будинковолодіння по вул. Гагаріна, 81 с. Носачів Смілянського району з надвірними спорудами і земельною ділянкою загальною площею 0,3500 га.

В установлений законом строк вона звернулась до третьої Черкаської Державної нотаріальної контори м. Черкаси із заявою про прийняття спадщини.

18.06.2018 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право власності на частину квартири АДРЕСА_2 та житловий будинок, що знаходиться по вул. Гагаріна, 81 в с. Носачів Смілянського району Черкаської області.

Проте, нотаріусом було відмовлено позивачеві в оформленні свідоцтва на право на спадщину за заповітом на земельні ділянки.

У підготовче судове засідання сторони не зявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з наведених підстав, просив задовольнити. Відповідач направив до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнали, просили задовольнити.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку ст. 206 цього Кодексу.

Так, згідно вимог ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 200, 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви та прийняти заяву відповідача про визнання ним позову, викладену в окремій письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до свідоцтва про смерть 08.11.2010 року помер батько заявниці - ОСОБА_2З.(а.с.9), який після своєї смерті заповідав все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому по закону ОСОБА_1В.(а.с.10).

Згідно з копіями державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с.11,12) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.06.2018 (а.с.13-18) за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку, площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по вул. Гагаріна, 81 в с. Носачів Смілянського району Черкаської області (а.с.12).

Постановою державного нотаріуса від 24.09.2018 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, загальною площею 0,3500 га, з них за цільовим призначенням: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та 0,1000 га для особистого селянського господарства, що розташований на території с. Носачів, Смілянського району, Черкаської області, що залишилися після смерті ОСОБА_2, оскільки спадкоємець не надала оригіналів документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на зазначені земельні ділянки.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268, ч. 2 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з відповіді Завідувача Третьої Черкаської держаної нотаріальної контори від 09.11.2018 № 1339/01-16 після смерті ОСОБА_2, померлого 08.11.2010 р., була заведена 22.03.2011 спадкова справа №60/2011, зареєстрована в спадковому реєстрі за №50897669. Із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 та із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3. інші заяви про прийняття чи відмову від прийняття спадщини відсутні. За заявами ОСОБА_1 їй були видані свідоцтва про право на спадщину 26.07.2011, 15.06.2012 та 18.06.2018.

Зазначене підтверджує, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, померлого 08.11.2010.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

З урахуванням наведених обставин вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані позивачем, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги, їх задоволення не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, суд задовольняє позовні вимоги оскільки відсутні сумніви про те, що померлий ОСОБА_2 за життя мав право на земельну ділянку площею 0,3500 га, з них за цільовим призначенням: 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та 0,1000 га. для особистого селянського господарства за адресою: с. Носачів, вул. Гагаріна, 81, Смілянський р-н., Черкаська обл., які належали померлому та його право власності було зареєстровано відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку, а позивач, яка є його спадкоємцем за законом, прийняла спадщину у встановлений законом строк.

На підставі викладеного, ст.ст. 392, 1216-1218, 1222, 1225, 1268-1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 200, 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька, ОСОБА_2, померлого 08.09.2010 р., належну йому на праві приватної власності без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0119 загальною площею 0,3500 га, з них за цільовим призначенням: 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та 0,1000 га. для особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Носачів, вул. Гагаріна, 81, Смілянський р-н., Черкаська обл.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, а матеріали справ надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017 р.). У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду після набрання законної сили надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла реєстраційної служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

Відповідач Носачівська сільська рада Смілянського району Черкаської області місце знаходження: вул. Молодіжна, 2, с. Носачів, Звенигородського р-ну., Черкаської обл., ЄДРПОУ: 2649748, КОАТУУ: НОМЕР_2.

Головуючий: Л. А. Пасацька