Справа № 139/111/18
Провадження № 22-ц/772/1039/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 рокуСправа № 139/111/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» ,

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року, постановлену у приміщенні Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області (головуючий суддя Тучинська Н.В.), дата складення повного судового рішення 12 березня 2018 року,

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» звернулося в суд з даним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви терміном у десять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4Впро стягнення заборгованості за договором кредиту повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду від 12 березня 2018 року про повернення позовної заяви, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони у справі не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи, тому відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та змісту положень п.8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам Закону оскаржувана ухвала районного суду не відповідає.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, а тому є підстави для застосування ст. 185 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Апеляційним судом при дослідженні матеріалів справи встановлено такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно із відбитком вхідного штемпеля суду, 12 лютого 2018 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Разом з тим як вбачається зі змісту самої позовної заяви вона датована позивачем 05 грудня 2017 року (а.с.2-3), судовий збір за подання такої позовної заяви був сплачений також 05 грудня 2017 року (а.с. 1).

Відповідно до реєстру № 8865719 (а.с. 48) позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості була направлена позивачем до даного суду 29 грудня 2017 року. Це також підтверджується накладною № 609360 (а.с. 40, 41).

Отже, є підстави вважати, що позов Банку був поданий до суду у 2017 році, а тому розмір судового збору має визначатися у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2017 року, який згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлений на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 грн.

Залишаючи позовну заяву позивача без руху, суд першої інстанції виходив з того, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання позовної заяви має визначатись виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01 січня 2018 року, тобто застосував норми Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», який вступив в силу вже після подання позовної заяви. Хоча, враховуючи дату подання позовної заяви, яка визначається датою відправлення відповідної поштової кореспонденції, мав би керуватися ще чинною на цей час відповідною нормою Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Це цілком узгоджується із змістом ч. 6 ст. 124 ЦПК України, що вказує на те, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява чи скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Таким чином, при постановленні оскаржуваної ухвали, має місце порушення судом першої інстанції норм процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги вказують на очевидну невідповідність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вимогам закону. Обґрунтовуючи її, представник банку наголошував на тому, що у відповідь на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року про залишення позовної заяви без руху, отриману ним згідно із даними онлайн сервісу для відстеження поштових відправлень «Укрпошта» 22 лютого 2018 року, позивачем було направлено на адресу суду заяву про усунення недоліків із наведеним в ній обґрунтуванням суми судового збору, раніше сплаченого позивачем, та доданими копіями реєстру відправлення, та повторно накладної № 609360 (а.с. 48) і зазначено, що на думку позивача, судовий збір за подання до суду позовної заяви сплачено у повному обсязі. Зазначена заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення недоліків отримана судом 28 лютого 2018 року.

В апеляційній скарзі представник позивача, так само, посилаючись, що позовна заява подана 29 грудня 2017 року, наполягав, що судовий збір за її подання сплачено повному обсязі, а відповідне платіжне доручення № PROM5BAPZ6 від 05 грудня 2017 року додано до позовної заяви.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, та приходить до висновку, що у місцевого суду не було правових підстав для залишення позову без руху з підстав недоплати позивачем судового збору із посиланням на норми Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», оскільки позов було подано до набрання ним чинності, як і не було підстав для встановлення факту невиконання банком вимог вказаної ухвали.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції переконаний, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції залишатись в силі не може, оскільки судом при її постановленні не в повній мірі було зясовано обставини стосовно дати подання позовної заяви до суду та було порушено норми процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до місцевого суду для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 367, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 березня 2018 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_2

Судді : /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: