АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8018/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/422/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін - позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/8018/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року,(суддя- Дзюбич В.Л.), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини ,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання їхніх спільних дітей добровільно не надає, а тому просила стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3, в користь ОСОБА_2, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 600,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 25 липня 2016 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_3, в доход держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Зокрема, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недосліджено усіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що судом не взято до уваги його стан здоров'я, розмір доходу, та не враховане періодичне проживання дітей у нього, що виключає підстави для стягнення аліментів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечила проти поданої апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав викладених в апеляційній скарзі, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 600,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 25 липня 2016 року та до досягнення старшою дитиною повноліття, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180, 182,183 СК України та виходив з обов'язку батька утримувати своїх дітей.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитись.

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Судом встановлено, що з 20 грудня 2001 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2016 року.

Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 23 жовтня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 1834, та та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане 27 травня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1011.

На час ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідно до довідки №2279 від 20 липня 2016 року, виданої ТОВ «КомЕнерго Тернопіль - 2», ОСОБА_2 зареєстрована і проживає у м. Тернополі, за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею зареєстровані та проживають спільні з відповідачем діти.

Рішення суду першої інстанції забезпечує права дітей на належне утримання від батьків, що гарантовано нормами СК України, відповідає принципам справедливості та розумності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги його стан здоров'я є безпідставними, оскільки довідка Збаразької центральної комунальної лікарні від 06 березня 2018 року, яку апелянт долучив до апеляційної скарги свідчить про його стан здоров'я вже після розгляду судом оскаржуваного рішення, а не станом на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Окрім того, не можуть братися до уваги посилання апелянта, що діти періодично проживають з ним, оскільки даний факт не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей.

Батьки несуть відповідальність за забезпечення дітей в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Суд при визначені розміру аліментів в повному обсязі врахував обставини, передбачені ст. 182 СК України і визнав, що стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 600,00 грн. щомісячно на кожну дитину відповідає інтересам дітей. Обов'язок утримувати неповнолітніх дітей поширюється на обох батьків.

Наведене свідчить, що суд з'ясував усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, дотримався встановлених ст. 212 ЦПК України( в редакції Закону на час ухвалення судового рішення) правил оцінки доказів, відповідно до яких суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року- залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови - 02 травня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.