Справа № 202/7691/17
Провадження №2/202/595/2018
02 березня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договорами позик, -
У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договорами позик. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем він надав ОСОБА_3 у позику грошові кошти, про що сторонами були складені: договір позики від 19 січня 2016 року на суму 26 000 грн. з терміном повернення до 01 вересня 2016 року; договір позики від 10 лютого 2016 року на суму 54 000 грн. з терміном повернення до 01 липня 2016 року; договір позики від 10 лютого 2016 року на суму 8 700 грн. з терміном повернення до 01 липня 2016 року; договір позики від 14 червня 2017 року на суму 9 800 грн. з терміном повернення 01 жовтня 2017 року. На підтвердження отримання вищевказаних сум відповідачем також були надані відповідні розписки. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, однак останній борг повертати відмовляється, мотивуючи це відсутністю коштів. Станом на 20 листопада 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем складає: за договором від 19 січня 2016 року з урахуванням 445 днів прострочення: 3 % річних 951 грн., сума боргу 26 000 грн., сума боргу з інфляцією 31 173,22 грн., інфляційне збільшення боргу 5 173,22 грн., пеня 8 561,47 грн.; за договором від 10 лютого 2016 року з урахуванням 507 днів прострочення: 3 % річних 2 250 грн., сума боргу 54 000 грн., сума боргу з інфляцією 64 485,60 грн., інфляційне збільшення боргу 10 485,60 грн., пеня 20 707,88 грн.; за договором від 10 лютого 2016 року з урахуванням 507 днів прострочення: 3 % річних 363 грн., сума боргу 8 700 грн., сума боргу з інфляцією 10 389,35 грн., інфляційне збільшення боргу 1 689,35 грн., пеня 3 336,25 грн.; за договором від 14 червня 2017 року з урахуванням 50 днів прострочення: 3 % річних 40 грн., сума боргу 9 800 грн., сума боргу з інфляцією 9 917,60 грн., інфляційне збільшення боргу 117,60 грн., пеня 348,50 грн.
Просив суд стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1) на його користь заборгованість за договорами позик в розмірі 152 523,77 грн., з яких: 98 500 грн. - основний борг, 32 954,10 грн. пеня, 3 604 грн. 3 % річних, 17 465,77 грн. індекс інфляції; та судові витрати по справі.
Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Просила розглянути справу з ухваленням заочного рішення.
У судове засідання відповідач не з'явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надано.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Суд заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 26 000 грн., а останній зобовязався повернути кошти у день здійснення купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 або у строк до 01 вересня 2016 року, у разі не здійснення вищевказаної угоди купівлі-продажу. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав розписку від 19.01.2016 року.
10 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 54 000 грн., а останній зобовязався повернути кошти у день здійснення купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 або у строк до 01 липня 2016 року, у разі не здійснення вищевказаної угоди купівлі-продажу. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав розписку від 10.02.2016 року.
Також 10 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 700 грн., а останній зобовязався повернути кошти у день здійснення купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 або у строк до 01 липня 2016 року, у разі не здійснення вищевказаної угоди купівлі-продажу. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав розписку від 11.02.2016 року.
Крім того, 14 червня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 9 800 грн., а останній зобовязався повернути кошти у день здійснення купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 або у строк до 01 жовтня 2017 року, у разі не здійснення вищевказаної угоди купівлі-продажу. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав розписку від 14.06.2017 року.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду розписки від 19 січня 2016 року, 10 лютого 2016 року, 10 лютого 2016 року та 14 червня 2017 року, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.
На теперішній час відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання та повернення суми коштів позивачу.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми пені у розмірі 32 954,10 грн., за прострочення виконання грошового зобовязання, то суд вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки штрафні санкції з підстав невиконання відповідачем зобовязань за договорами позик не передбачені умовами договорів, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 195,70 грн.
Керуючись: ст. ст. 525,526, 625, 1047, 1049, 1050, ЦК України, ст.ст. 4,13,141,259,280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимогиОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договорами позик - задовольнити частково.
В частині заявлених позовних вимог про стягнення пені - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повний тест рішення складено 07 березня 2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар