Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 674/906/16-ц

провадження № 61-7550св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_4,

представники ОСОБА_5: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року

у складі судді Артемчук В. М. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області

від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., П'єнти І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у 2011 році ним було побудовано паркан між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_5 Паркан проходив по лінії розмежування, а бетонні стовпи заливали бетонною сумішшю, яка частково зайшла на земельну ділянку відповідача. Згодом останній викопав канаву, підкопавши фундамент огорожі, внаслідок чого паркан зруйнувався. Такими діями ОСОБА_5 йому було завдано майнової шкоди у

розмірі 8 004 грн, яку він просив стягнути з відповідача на його користь.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: звів навіс на відстані менше 0,5 м від межі із належною йому земельною ділянкою і облаштував під ним септик, зливні води з якого проникають на його ділянку; навіс затінює зливну яму (септик), що перешкоджає вирощувати урожай на земельній ділянці. Також на межі земельних ділянок відповідач звів бетонний паркан, висотою приблизно

1,5 м, який частково знаходиться й на його земельній ділянці. Зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдана моральна шкода.

Ураховуючи викладене, просив суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою та зобов'язати відповідача знести бетонну огорожу по всій межі земельних ділянок, знести навіс та припинити використовувати зливну яму (септик), а також стягнути з останнього на його користь 12 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди

5 113 грн, а також витрати за проведення судової експертизи у розмірі 2 800 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що шкоду майну ОСОБА_4 завдано протиправними діяннями відповідача, який зобов'язаний відшкодувати цю шкоду.Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизивід 21 жовтня 2016 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок руйнування паркану, який знаходиться на лінії розмежування домоволодінь складає 6 136 грн. Стягненню підлягає майнова шкода у розмірі 5 113 грн, оскільки висновком експертизи визначено вартість пошкодження дванадцяти бетонних плит, однак актом від 15 грудня 2014 року пошкоджено десять плит огорожі.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом прибирання рештків бетонного паркану та стовпів, які після руйнування знаходяться на території земельної ділянки ОСОБА_5 Згідно акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області від 17 лютого 2015 року на земельній ділянці ОСОБА_5 відсутні залізобетонні частини огорожі, а також інші залізобетонні вироби, рішення суду боржником виконано, рештки паркану та стовпів із території ОСОБА_5 прибрано.

При цьому ОСОБА_5 не надано доказів у здійсненні перешкод

ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення бетонної огорожі по всій межі земельних ділянок, навісу та зливної ями (септика), а тому заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 12 тис. грн.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вину ОСОБА_5 у руйнуванні бетонного паркану встановлено актами обстеження земельних ділянок від 18 червня 2013 року, 15 грудня 2014 року, 30 травня 2016 року, висновком будівельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2016 року, згідно з яким основною причиною руйнування залізобетонного паркану між земельними ділянками сторін є влаштування заглиблення у вигляді канави глибиною

50-60 см вздовж огорожі зі сторони домоволодіння ОСОБА_5

Крім того, в акті обстеження земельної ділянки ОСОБА_4 від 07 березня 2012 року, складеному комісією Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області зазначено, що внаслідок облаштування

ОСОБА_5 канави, побудований ОСОБА_4 паркан нахилився в сторону земельної ділянки ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності зазначених у позові обставин вчинення ОСОБА_4 перешкод у користуванні земельною ділянкою чи інше неправомірне втручання останнього у реалізацію ОСОБА_5 своїх прав на земельну ділянку.

У касаційнійскарзі, поданій у грудні 2017 року, ОСОБА_5,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4 та задоволення його позову у повному обсязі або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду цивільної справи неправильно застосуванні норми матеріального права та порушенні норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між ними та вину заподіювача шкоди.

У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, але відповідач ОСОБА_5 не довів відсутності своєї вини чи причетність інших осіб до заподіяння шкоди, позивач навпаки довів протиправність дій відповідача щодо пошкодження майна, розмір шкоди і причинний зв'язок між ними.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суди виходили із того, що шкоду майну позивача заподіяно протиправними діями ОСОБА_5 Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2016 року розмір матеріальної шкоди, завданої руйнуванням паркану, який знаходиться на лінії розмежування домоволодінь складав 6 136 грн. Стягненню підлягає майнова шкода у розмірі 5 113 грн, оскільки висновком експертизи визначено вартість пошкодження дванадцяти бетонних плит, однак актом від 15 грудня 2014 року пошкоджено тільки десять плит огорожі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року, яким ОСОБА_4 зобов'язано усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом прибирання рештків бетонного паркану та стовпів, які після руйнування знаходяться на території земельної ділянки ОСОБА_5, виконано, решки паркану та стовпів із території ОСОБА_5 прибрано. Тому підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 немає. Крім того, підстави для стягнення на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 12 тис. грн також відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 травня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников