Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 610/2871/16-ц

№ 2/610/2/2018

26.02.2018 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.

за участі

секретаря: Паточка А.М.,

розглянувши у місті Балаклія Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 610/2871/16-ц (№ 2/610/2/2018) за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням,

в с т а н о в и в:

12.08.2016 року до суду надійшов позов Харківського національного університету внутрішніх справ, в якому останній просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму у розмірі 47693,41 гривень на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням відповідача, а також судові витрати в розмірі 1378 гривень.

Позов обґрунтований тим, що з 15.08.2009р. по 17.05.2016р. відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) від 05.08.2009р. № 323 о/с відповідача було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 15.08.2009р. та присвоєно звання «рядовий міліції». Наказом ХНУВС від 15.06.2013р. № 134 о/с відповідача ОСОБА_1 відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУМВС України в Харківській області для подальшого проходження служби. Відповідно до розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 з 07.11.2015р. переведено до Національної поліції та присвоєно спеціальне звання «лейтенант поліції». Наказом ГУ Національної поліції в Харківській області від 17.05.2016р. № 157 о/с відповідача було звільнено відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). 30.08.2009р. між відповідачем, ХНУВС та ГУ МВС України в Харківській області було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, умовами якого передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, або відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Оскільки відповідач не відшкодував кошти, пов'язані з його утриманням, позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 28.12.2016р. провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання недійсними окремих умов правочину (а.с. 108).

13.02.2018р. провадження у справі поновлено.

У судове засідання представник позивача не з'явився, відповіді на відзив не надав, просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 115).

Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з'явились, представник відповідача просив справу розглянути за їх відсутності (а.с. 145).

Представник відповідача надав відзив на позов, у якому зазначив, що станом на момент укладення 30.08.2009р. між Харківським національним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_1 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, відповідач не досяг повноліття. Він був дитиною, позбавленою батьківського піклування, оскільки його батько помер, а мати була позбавлена батьківських прав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 19.07.2006р. № 338 піклувальником ОСОБА_1 було призначено його бабусю ОСОБА_2 У зв'язку цим ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до 23-х років перебував на повному утриманні держави, мав право на повне державне забезпечення. Умови спірного договору про підстави відшкодування ОСОБА_1 витрат на його утримання, викладені у пунктах 2.3.6, 3.1, 3.2, 4.1-4.6 договору, по суті є його письмовим зобов'язанням здійснити відшкодування таких витрат. Тому для укладення зазначеного договору необхідним було отримання дозволу органу опіки та піклування. Однак зі змісту договору не убачається, що на його укладення, зокрема в частині зобов'язання ОСОБА_1 здійснити відшкодування витрат на його утримання, було надано такий дозвіл. Представник відповідача, посилаючись на ст.ст. 71, 224 ЦК України, вказує, що зазначений договір є нікчемним правочином, оскільки його недійсність встановлена законом. З цих підстав просить відмовити у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009р. №323 о/с ОСОБА_1 було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 15.08.2009р., присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с. 4).

30.08.2009р. між Харківським національним університетом внутрішніх справ (Виконавцем), з одного боку, Головним управлінням МВС України у Харківській області (Замовником), з другого боку, та рядовим міліції ОСОБА_1 (Особою) (за погодженням з піклувальником ОСОБА_2) було укладено тристоронній Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 7, 8).

Відповідно до умов вказаного Договору Виконавець зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програми і вимогами освіто-кваліфікаційних рівнів (п.2.1.1 Договору). Замовник зобов'язався забезпечити проходження Особою практики та стажування, і призначити випускника на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода випускника (п.п. 2.2.1, 2.2.3 Договору), а ОСОБА_1 (Особа) зобов'язався виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, після закінчення навчання прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, і відпрацювати не менше трьох років (п.п. 2.3.1, 2.3.5 Договору).

Наказом ХНУВС від 15.06.2013р. № 134 о/с випускника 4-го курсу навчально наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС лейтенанта міліції ОСОБА_1 з 15.06.2013р. було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до ГУМВС України в Харківській області. У цьому ж наказі зазначено, що сума витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_1, становить 47693,41 грн (а.с. 5).

Відповідно до розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 з 07.11.2015р. переведено до Національної поліції та присвоєно спеціальне звання «лейтенант поліції».

Наказом ГУ Національної поліції в Харківській області від 17.05.2016р. № 157 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, було звільнено з 17.05.2016р. Підставою зазначено рапорт ОСОБА_1 від 27.04.2016р. (а.с. 6).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України з 15.08.2009р. по 17.05.2016р., однак звільнився зі служби до закінчення трирічного строку перебування на службі після закінчення навчального закладу, за власним бажанням.

Пунктом 2.3.6. Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, Особа зобов'язується відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни та відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

За змістом п. 4 договору до фактичних витрат на підготовку належать витрати, пов'язані з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Пунктами 4.1-4.6 договору регламентовано порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 порушив умови договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 30.08.2009р., оскільки звільнився зі служби за власним бажанням до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі, тому повинні настати зобов'язання щодо відшкодування фактичних витрат на підготовку.

Водночас, згідно рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 27.06.2006р. матір ОСОБА_1, 07.01.1992р.н., ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно нього (а.с. 146).

Рішенням виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 19.07.2006р. № 338 піклувальником ОСОБА_1 було призначено його бабусю ОСОБА_2 в зв'язку з тим, що батько дитини ОСОБА_4 помер, а матір рішенням суду позбавлена батьківських прав (а.с. 134, 147).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину) та п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005р. № 2342-IV (далі за текстом Закон № 2342-IV) (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину) діти, позбавлені батьківського піклування це зокрема діти, які залишились без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав або оголошення їх померлими.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2342-IV (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину) встановлення опіки та піклування - влаштування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім'ї громадян України, які перебувають, переважно, у сімейних, родинних відносинах з цими дітьми-сиротами або дітьми, позбавленими батьківського піклування, з метою забезпечення їх виховання, освіти, розвитку і захисту їх прав та інтересів.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на момент укладення договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України та зарахування курсантом ХНУВС мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки його батько помер, а матір була позбавлена батьківських прав, тому йому було призначено піклувальника його бабусю.

Разом з цим згідно до п. 4.7 Правил опіки та піклування опікун не має права без дозволу органів опіки та піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладання, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що вимагають нотаріального засвідчення та спеціальної реєстрації, про відмову від майнових прав, які належать підопічному, поділ майна, поділ, обмін та продаж житлової площі, а також видача письмових зобов'язань тощо.

Як вбачається із змісту спірного договору, відповідач письмово зобов'язався виконати його умови, зокрема п. 2.3.6 є письмовими зобов'язаннями відповідача відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахункомна підставі п. 3.1, п. 3.2, зокрема у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання,та порядку, передбаченому п. 4 договору.

Отже умови договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі від 30.08.2009р., який було вчинено за згодою його піклувальника ОСОБА_2, містять письмові зобов'язання ОСОБА_1

За змістом ст. 71 ЦК України піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, зокрема видавати письмові зобов'язання, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

З матеріалів справи та спірного договору не вбачається наявність дозволу органу опіки та піклування на його укладення, зокрема в частині зобов'язань відповідача за договором.

Таким чином договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України та зарахування ОСОБА_1 курсантом ХНУВС від 30.08.2009р. є нікчемним правочином, оскільки на укладення договору, зокрема в частині письмових зобов'язань ОСОБА_1, не було надано дозвіл органу опіки та піклування.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Внаслідок нікчемності спірного договору, невиконання умов якого стало підставою позовних вимог, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Повністю відмовити в позові Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суду Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Харківський національний університет внутрішніх справ, місцезнаходження: 61080, м. Харків пр. Льва Ландау б. 27, .

Відповідач: ОСОБА_1, місце проживання: 64200, Харківська область м. Балаклія вул. Соборна б. 42 кв. 67, рнокпп НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 06.03.2018 року.

Головуючий В.М. Стригуненко