Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/128/18

Провадження №2/377/106/18

10 травня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участі секретаря - Ахутіної А.А., позивача: ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника адвоката ОСОБА_4, представників Органу Опіки та Піклування Дудинської В.М., Сусло Т.І., представника Служби у справах дітей та сім,ї виконавчого комітету Славутицької міської ради - Парнюк В.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Орган Опіки та Піклування виконкому Славутицької міської Ради Київської області, Служба у справах дітей та сім,ї виконавчого комітету Славутицької міської ради - про визначення місця проживання малолітньої дитини із матір,ю,

та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган Опіки та Піклування виконкому Славутицької міської Ради Київської області - про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком та визначення режиму спілкування дитини із матір,ю,

У С Т А Н О В И В:

12 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою визначити місце проживання їх сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею та зобов»язати ОСОБА_3 повернути їй їх сина ОСОБА_9, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок та за надання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги були уточнені в частині її вимог щодо повернення дитини вона просить суд допустити негайне виконання рішення суду, для чого є всі підстави, як відповідно до вимог закону, так і з врахуванням протиправної поведінки ОСОБА_3, який на протязі вже більше як двох місяців після самовільної зміни місця проживання дитини не просто перешкоджає, а фактично не надає позивачу спілкуватися з сином, піклуватися та виховувати дитину. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з відповідачем ОСОБА_3 з 2012 року стали підтримувати фактичні шлюбні стосунки, проживати в орендованій квартирі. Так разом з ним вони жили біля шести років, останнім часом у квартирі АДРЕСА_4. За час їх спільного проживання у них народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є відповідач. Після народження дитини їх особисті стосунки з відповідачем істотно погіршилися. З його сторони стала проявлятися зневага до неї, бажання принизити, став себе вести агресивно по відношенню до неї, мали місце непоодинокі факти побиття з відповідними наслідками. Таке відношення до неї неодноразово призводило до того, що вона змушена була уходити від нього до своїх батьків разом з дитиною, коли на один - два тижні, іноді на місяць. Але вона все одно поверталася до чоловіка, сподіваючись на зміну його ставлення до неї та виконання ним обіцянки налагодити нормальні сімейні стосунки, заради їх спільної дитини. Передостанній раз на тривалий термін вона уходила від нього у липні 2017 року, а коли він в черговий раз 06 січня 2018 року побив її, внаслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження, вона пішла від відповідача і більше не поверталася. За останнім фактом її побиття вона звернулася до поліції. В той же час, незважаючи на такі стосунки між ними, вона не заперечувала та не чинила ніяких перепон у спілкуванні батька з дитиною, дозволяючи гуляти з сином, забирати його до себе, його батьків, в тому числі і на декілька днів. Вона вважала, що як би не сталося між ними, а у дитини повинен бути батько. Син ОСОБА_9 з грудня 2017 року був влаштований у Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 8 «Теремок» - Центр Софії Русової. 22 лютого 2018 року, ОСОБА_3, вважаючи, що він має право самостійно без попереднього погодження з матір'ю дитини ОСОБА_1 подати заяву та відрахувати дитину з дитячого садка, забрав його документи з садка, так само як і саму дитину. І саме з цього дня він повністю ізолював їх спільного сина ОСОБА_9 від спілкування з нею як матір'ю, не надаючи їй можливості, а ні спілкуватися з самою дитиною, забирати її до себе, гуляти з сином, в тому числі і спілкуватися по телефону, постійно піклуватися за дитину, приймати участь у її вихованні, не маючи для цього жодних підстав. Відповідач свавільно, грубо порушуючи права матері і дитини, всупереч вимог ст.ст. 141, 153 Сімейного кодексу України, в односторонньому порядку вирішив, що це тільки його дитина, і саме тільки він має право на визначення її місця проживання, спілкування з сином, його виховання і розвиток, піклування за здоров'я дитини. Від ОСОБА_3 вона останнім часом ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не отримувала. Він з серпня 2017 року ніде не працює, є безробітним, і поки не виявляє бажання до працевлаштування. Тому всі питання забезпечення дитини лежать на ній та її батьках. В цьому є певна допомога і від батьків відповідача. Вона має реальну можливість та забезпечує дитині належні матеріально - побутові умови, піклується за здоров'я і розвиток сина, а саме головне надає дитині любов матері. За нормальної та адекватної поведінки відповідача вона не буде створювати будь - яких перепон у його спілкуванні з сином, участі у вихованні дитини. Вищенаведені обставини та вимоги норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про наявність у неї достатніх підстав просити суд визначити місце проживання їх сина ОСОБА_9 разом із нею.

16.04.2018 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, обґрунтовує свої заперечення тим, що позивачем не подано до позовної заяви жодних доказів того, що він застосовував до неї фізичну силу. Відповідні обставини в повній мірі спростовуються довідкою Славутицького відділення поліції від 13.03.2018 року № 1046/109/1003/1/06-2018, з якої вбачається, що він жодного разу не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Відносно посилання позивача на те, що він зараз тимчасово не працює, то слід врахувати, що будучі безробітним він отримує відповідну допомогу по безробіттю, розмір якої становить в середньому біля 5500 гривень, що значно перевищує розмір доходу позивача. На сьогоднішній день зі сторони дитини він бачить прихильність до батька, його бажання спілкуватися з батьком, з матір»ю він спілкуватися не бажає, примушувати робити дитину те, що вона не хоче він не буде. Про існування таких обставин він повідомляв у Службу у справах дітей та сім»ї виконавчого комітету Славутицької міської ради, що підтверджується листом від 10.04.2018 року, тому просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Крім того 16 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 також подано до суду зустрічний позов до позивача з вимогою визначити місце проживання дитини з ним, та визначити режим спілкування дитини із матір»ю. Зустрічний позов мотивував тим, що він та ОСОБА_1 з 01.10.2010 року по 06.01.2018 року перебували у фактичних шлюбних відносинах і мають спільного сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. 06.01.2018 року ОСОБА_1 припинила сімейні відносини з ним, виселилася з квартири де вони мешкали та обрала собі інше місце проживання, їх син залишився проживати з ним. Весь січень 2018 року між ними були нормальні відносини, дитини проживала з ним і у них не виникало ніяких непорозумінь щодо участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною. За січень місяць вона зустрічалася з дитиною кілька разів, одного разу забрала з садочку. У лютому місяці вона також кілька разів зверталася за спілкуванням з дитиною, першого разу син не захотів спілкуватися з нею, іншого разу захотів щоб вони пішли гуляти всі разом, на що ОСОБА_1 відмовилася. Після цього на нього зі сторони ОСОБА_1 почалися написання заяв та скарг, що нібито він не дає та обмежує її участь у спілкуванні з дитиною, що не відповідає дійсності, вважає, що місце проживання дитини має бути визначено за місцем проживання його батька.

У судовому засіданні позивач і її представник первісний позов підтримали, а зустрічний не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_3, на протязі вже більше як двох місяців після самовільної зміни місця проживання дитини не просто перешкоджає, а фактично не надає позивачу спілкуватися з сином, піклуватися та виховувати дитину. З 22 лютого 2018 року і по цей час ОСОБА_1 постійно намагалася налагодити стосунки з дитиною, неодноразово пропонувала відповідачу надати їй можливість вільно спілкуватися з сином, пропонувала їм спільно звернутися за допомогою до психолога у Соціально - психологічний центр м. Славутича, від чого ОСОБА_3 категорично відмовився. Вона постійно намагалася потрапити до квартири відповідача, де мешкає дитина, для спілкування з сином, як сама, так і з своєю матір'ю, працівниками соціальних служб, поліції, до яких зверталася за допомогою. Але відповідач, так і не надав їй можливості поновити повноцінне спілкування з сином, що є грубим порушенням прав як самої дитини, так і її особистих. Їх син вже на протязі тривалого часу ізольований від неї у квартирі відповідача та постійно знаходиться під морально - психологічним тиском зі сторони батька. Під час єдиної зустрічі з дитиною на протязі декількох хвилин вона побачила, що син боїться батька і розмовляти з нею у його присутності. Зі своєї сторони до останніх подій вона ніколи не чинила ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною як самого ОСОБА_3, так і його батьків. Не має вона і в майбутньому намірів чинити перешкоди у цьому, але дитини повинна жити разом з матір'ю. На сьогоднішній день нею подані документи на приватизацію квартири, в якій вона мешкає, без батьків. За останній місяць її роботи в неї збільшився розмір заробітної плати, який склав більше 5 000 гривень. Вона любить дитину, для неї є тяжкою травмою безпідставне повне ізолювання відповідачем її від сина, який повинен жити разом з нею, щоб вона мала можливість постійно турбуватися за дитину, її здоров'я, навчання і розвиток. Вважає, місця проживання сина з нею буде відповідати інтересам дитини, тому просила задовольнити її позовні вимоги, у зустрічному позові відмовити.

Відповідач і його представник в судовому засіданні первинний позов не визнали, зустрічний позов просили задовольнити, стверджуючи, що у батька дитини є всі необхідні засоби для належного догляду за дитиною, її виховання, фізичного і духовного розвитку, в тому числі батько дитини має кращі ніж позивач по первісному позову житлово-побутові умови, постійно приділяє увагу дитині, її здоров'ю, культурному та духовному розвитку, зовнішньому вигляду та вихованню.

Представники служби Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області та Служби у справах дітей та сім,ї виконавчого комітету Славутицької міської ради первісний позов підтримали, зустрічний позов не підтримали, пославшись на те, що після довготривалого строку вивчення даного питання вважають за можливе визначення місця проживання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини, оскільки батько хлопчика не бажає іти з ними на співпрацю, ізолював дитину не тільки від матері, а і від їх працівників.

Свідки ОСОБА_12, та ОСОБА_1, суду показали, що вони є матір»ю та батьком ОСОБА_1 Дочка з 2011 року почала проживати з ОСОБА_3 у цивільному шлюбі. Він набагато старший за неї. Народився онук ОСОБА_9, жили окремо. Дочка неодноразово приходила з синьцями, але ОСОБА_3, просив повернутися, вибачався, дарував квіти, подарунки, вона йому все пробачала і поверталася до нього жити ради сина, оскільки він завжди забирав у неї дитину. Останній раз, 06 січня 2018 року, прийшла з синяком і більше до нього не повернулася. 22.02.2018 року ОСОБА_3 забрав онука ОСОБА_9 з дитсадочка і більше вони онука не бачили, в квартиру він їх не пускав. Онук любить обох батьків. За весь час, коли вони жили разом, вихованням, розвитком та організацією дозвілля займалася дочка ОСОБА_1, так як, ОСОБА_3 був на роботі, а після роботи проводив час у гаражі. Вважають, що онуку ОСОБА_9 краще жити з матір'ю.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона є подругою ОСОБА_1, знайомі зі школи. Майже одночасно у них з»явилися діти, у ОСОБА_1 син ОСОБА_9, а у неї донька. Вони разом гуляли з дітьми на дитячій площадці, ходили в поліклініку, ОСОБА_1 ніколи дитину не залишала. Коли в черговий раз ОСОБА_3, побив ОСОБА_1, забравши мобільний телефон, то вона прибігла до неї і вона зі свого мобільного телефонувала до батьків ОСОБА_1 щоб вони забрали її. ОСОБА_3, погрожував ОСОБА_1, бив її, закривав у квартирі. ОСОБА_1 ніколи дитину не ображала, піклувалася за сином. ОСОБА_3 ніколи не займався вихованням дитини, завжди був в гаражі, а ОСОБА_1 опікувалась дитиною, займалась її вихованням. ОСОБА_1 вибачала ОСОБА_3, так як хотіла, щоб ОСОБА_9 ріс в повній сім»ї. Між матір»ю і дитиною добрі, гарні відносини. ОСОБА_1 нічого поганого дитині про батька не говорила. Останній раз вона втекла з синяками від нього взимку 2018 року до батьків. ОСОБА_3 забрав дитину і не надає з нею зустрічатись. Вона чула, що ОСОБА_9 не хоче спілкуватися з мамою, але дитина може бути налякана. 29.04.2018 року вони з ОСОБА_1 ходили щоб зустрітися з ОСОБА_9, а мати ОСОБА_3 повідомила, що їх немає дома. Зараз дитина ходить в іншій дитячий садочок, вихователь попереджена ОСОБА_3, щоб дитину мамі не давати. Вважає, що ОСОБА_3, хоче таким чином утримати ОСОБА_1. У такому віці дитина потребує спілкування з рідними. Вважає, що ОСОБА_3, порушує права ОСОБА_9 у спілкуванні з мамою, бабусею та дідусем.

Свідок ОСОБА_17, суду показала, що з ОСОБА_1 вони працюють разом у магазині. 07.01.2018 року вона прийшла на роботу з розбитою губою, були синяки під очима. Сказала, що втекла з дому так як цивільний чоловік ОСОБА_3, її побив. До цього часу вона не розповідала про фізичне насильство зі сторони ОСОБА_3 Після того як ОСОБА_1 пішла від ОСОБА_3, останній зустрічався із нею пропонував знайти причину звільнити ОСОБА_1, так як вона буде отримувати більший заробіток чим він і вийде з під його опіки. Навіть вищестояще керівництво телефонувало і повідомило, що до них звертався ОСОБА_3 щоб звільнити ОСОБА_1 з роботи, але йому було відмовлено. На даний час психологічний стан ОСОБА_1 подавлений, вона переживає, дзвонить ОСОБА_3, просить про зустріч з дитиною. ОСОБА_3, перешкоджає спілкуванню з дитиною. Одного разу вона разом з ОСОБА_1 приходила до ОСОБА_3, додому для того, щоб ОСОБА_1 поспілкувалася з дитиною. Двері квартири відкрив ОСОБА_3, стояв між дитиною і мамою і не надавав спілкуватись, відмовив надати дитину матері погуляти. Також ОСОБА_3, не поставив до відома ОСОБА_1, про те, що він забрав дитину з дитячого садочка і перевів в іншій садочок.

Свідок ОСОБА_18, суду показав, що він є батьком ОСОБА_3. З ОСОБА_1 вони жили до народження дитини біля семі років. На даний час онук ОСОБА_9 проживає разом з ними з кінця лютого 2018 року. ОСОБА_3 дбає про нього, займається його розвитком, лікуванням. Перевів до іншого дитячого садочку в зв»язку з тим, що онук часто хворів. ОСОБА_3 не чинить перешкод у спілкуванні з ОСОБА_9, онук сам не хоче спілкуватися з матір»ю, ховається від неї. За весь час ОСОБА_1 приходила один раз з поліцією, а другий раз перед судовим засіданням, вимагала дати їй дитину. Сама ОСОБА_1 не приходила ні разу, тільки з свідками, щоб підтвердили, що відмовляють дати дитину. Син не працює, так як йому не підходить графік роботи. Матеріально вони забезпечені. Син неофіційно підробляє на гаражі, ремонтує машини. Тому у них є можливість виховувати та матеріально забезпечити онука ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_21, суду показала, що з центру соціальних служб дітей сім»ї та молоді 28.02.2018 року надійшов лист про взяття сім»ї ОСОБА_3 та ОСОБА_1, під соціальний супровід. ОСОБА_3 відмовився співпрацювати з ними, співпрацювала тільки ОСОБА_1, Відвідували ОСОБА_3 за його місцем проживання, дитина повідомила, що не бажає бачити маму. Вони пропонували батькам налагодити відносини між собою. Дитині потрібна любов обох батьків. ОСОБА_3 упереджено ставився до них, відмовлявся спілкуватися і забороняв їм говорити з дитиною про матір. ОСОБА_3 відмовляється спілкуватися також по телефону, не бере трубку. Вони запропонували їм обом поспілкуватися з дитячим психологом, на що ОСОБА_3 відмовився, а ОСОБА_1 навпаки співпрацювала з психологом ОСОБА_29. Дитину вона бачила тільки один раз - 12.03.2018року. Тоді вони склали акт в яких умовах проживає дитина. Дитину показали через двері. Таке відношення чотирьохрічної дитини до матері не може бути природно, не інакше коли її такому навчили. Навіть якщо мама погана, дитина все одно її любить. Тим паче, що дитина не спілкувалася з мамою тільки два місяці. Їх служба співпрацює з батьками, якщо вони їдуть на контакт. Графік роботи матері не впливає до її ставлення до дитини. А коли дитина не ходить до дитячого садку, не дозволяють спілкуватися матері з дитиною чинять перепони, то це все негативно впливає на розвиток дитини. Дитина проживає на даний час з батьком в одній кімнаті в трьохкімнатній квартирі. Особистий простір у дитини достатній в однокімнатній квартирі у матері. Батьки ОСОБА_1 проживають майже весь час на дачі. У дитини майже однакові умови проживання в обох квартирах. Головне це любов. ОСОБА_3, відгородився, зачинив двері і не хоче спілкуватися.

Свідок ОСОБА_9, суду показав, що він є другом ОСОБА_3, вони товаришують більше десяти років. ОСОБА_1 він теж знає, спілкувалися не одноразово, відпочивали разом. Біля семи років вони проживали в квартирі його батьків. Відносини між ними погіршилися восени 2017 року. З початку січня 2018 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 стали проживати окремо, а дитина проживала то з одним, то з другим з батьків. Він ні разу не чув, щоб ОСОБА_3 говорив щось погане про матір дитині. На даний час ОСОБА_3 офіційно не працює, але має додатковий заробіток працюючи електриком по ремонту автомобілів. ОСОБА_3 може охарактеризувати як гарного батька і сина для своїх батьків. Відносини батьків ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_9 теж гарні. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були хороші стосунки, агресії з боку ОСОБА_3 він ніколи не бачив. Дитина нічим не обмежена, в квартирі є робочий стіл, ліжко, іграшки. Одного разу чув, як ОСОБА_9 говорив, що не хоче бачити маму, тому обмежено спілкування дитини з матір»ю, для того щоб не травмувати дитину. Особисто він вважає, що ОСОБА_3 не обмежує у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 приходила, брала дитину і гуляла з ним.

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_3. Проживає окремо від батьків зі своєю родиною. До батьків приходить досить часто, майже щодня. Хлопчик ОСОБА_9 проживає у їх батьків з її братом ОСОБА_3, своїм батьком. На весь час, приблизно два місяці, проживання ОСОБА_9 у їх батьків, вона ОСОБА_1 не бачила. Її брат любить свого сина, піклується про нього. Одного разу, коли приходила ОСОБА_1, подзвонила в домофон, ОСОБА_9 підійшов до неї і сказав, щоб вона його взяла на руки, так як він не хоче щоб мама його забирала. Її брат ОСОБА_3 працював весь час для того, щоб ОСОБА_1 не працювала і виховувала дитину. Вона не бачила насильства з боку її брата ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1. Дитина дуже розвинена, батько займається з дитиною. Зі слів ОСОБА_9 ОСОБА_1 батьки говорять погане про батька дитини, тому він каже що їх ненавидить. Рішення не спілкуватися з мамою, це рішення самої дитини. ОСОБА_3 говорив, що треба спілкуватися з мамою, але він не хоче. Дитина кожний день гуляє, але боїться що його заберуть від батька.

Свідок ОСОБА_24 суду показала, що вона є подругою сестри ОСОБА_3. ОСОБА_1 бачила три рази, знайома з нею наглядно. Останні два місяці, гуляючи на дитячій площадці зі своєю дитиною, вона часто стала бачити ОСОБА_3, як той гуляє зі своїм сином. До батьків ОСОБА_3 вона часто заходила в гості, бачила, що ОСОБА_9 дуже добре спілкується з бабусею та дідусем. Про маму дитини вона нічого сказати не може, так як не бачила як вона спілкується з дитиною. Зі слів дитини він боїться, що батьки ОСОБА_1 заберуть його, не хоче одягати речі, які йому купувала мама. Ні разу не чула, щоб ОСОБА_3 пропонував дитині подзвонити мамі та зустрітися з нею.

Свідок ОСОБА_25 суду показала, що вона працює завідувачем дитячого навчального закладу «Маріте». 26.02.2018 року ОСОБА_3 звернувся з проханням зарахувати сина ОСОБА_9 в їх дошкільний заклад. Було спеціальне направлення. На її питання, чому він сам оформляє дитину до садочка, ОСОБА_3 повідомив що сім»я повна, є мама, але на даний час між ними є суперечності з приводу виховання дитини. Просив дитину матері не віддавати. Вона йому повідомила, що не має підстав для заборони спілкуватися матері з дитиною. Після зарахування дитина відвідувала садочок тільки кілька разів неповний день по хвилин 40. Зі слів батька вони проходили лікування від аденоїдів. Дитина іде на контакт, спілкується з іншими дітьми. До батька претензій не має. Одного разу, коли дитині потрібно було зробити щеплення, прийшла і мама дитини, але батько не зробивши щеплення, забрав дитину з садочка мотивуючи тим, що дитину не потрібно психологічно травмувати зустріччю з мамою. Щеплення було важливе для здоров»я дитини, а думка батька що це мама завадила її зробити, є не педагогічною і не правильною по відношенню до здоров»я дитини. Зі слів батька він з сином відвідував психолога у м.Чернігові. Мама приходила до садочка, але дитину раніше забирав батько. З боку батька агресії до дитини не побачила. Мама піклується за дитиною, спілкувалася з вихователями, психологом садка і з нею. Для нормальної адаптації дитина повинна відвідувати садок кожен день, спілкуватися з однолітками, пройти тестування у їх психолога, проте це не можливо зробити, так як батько дитину приводив у садок два-три рази і на короткий час, відгородив від спілкування з іншими особами.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є відповідач, а матір'ю - позивач, по первісному позову (а.с.12).

Позивач по первісному позову ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16). Вищевказане житлове приміщення є однокімнатною квартирою, яка за ордером № 8276 від 3 липня 1995 року була отримана її матір'ю ОСОБА_12 на їх двох. Відповідно акту № 1-30/08 обстеження умов проживання від 26.02.2018 року, складеного фахівцями Служби у справах дітей та сім'ї виконкому Славутицької міської ради Київської області та Комунального закладу «Славутицький міський центр соціальних служб для сім'ї , дітей та молоді» визнано задовільним житлово-побутові умови за адресою: АДРЕСА_2, хлопчик забезпечений необхідним одягом, взуттям, іграшками, продуктами харчування тощо (а.с.22).

В той же час відповідно наданих документів відповідач ОСОБА_3, та син - ОСОБА_9, зареєстровані у трьох кімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_3. Відповідно акту обстеження складеного фахівцями Служби у справах дітей та сім'ї виконкому Славутицької міської ради Київської області та Комунального закладу «Славутицький міський центр соціальних служб для сім'ї , дітей та молоді» в даному приміщенні також визнано задовільним житлово-побутові умови.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 з 26 липня 2017 року працює на посаді продавця - консультанта у ТОВ «ДЦ УКРАЇНА», де її дохід за березень 2018 року після утримання обов'язкових платежів і зборів складає 5478,69 гривень (т.2 а.с.14).

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою з місця проживання, яка долучена до матеріалів справи (а.с.17). За місцем проживання відповідача ОСОБА_3, останній також характеризується позитивно, скарг від сусідів не надходило.

Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 28.02.2018 р. № 157 «Про визначення способу участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею» було визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та спілкуванні з нею, щотижнево, не менше 3- х разів на тиждень за місцем проживання матері з активізацією змістовного дозвілля, дотриманням режиму дня дитини та здорового харчування, спілкування дитини з матір»ю по черзі під час релігійних, державних свят, необмежене спілкування матері з сином за їх бажанням будь-якими засобами зв»язку, у разі виникнення обставин, що унеможливили зустрічі матері з дитиною, такі зустрічі відбуваються протягом місяця за попередньою домовленістю між батьками, ОСОБА_3 сприяти спілкуванню дитини з матір»ю, батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знаходити взаєморозуміння у вирішенні питань, що стосуються малолітнього сина, уникати конфліктних ситуацій та з»ясування стосунків у її присутності, дбати про фізичний та духовний розвиток дитини (а.с.29).

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до висновку № 312 від 07.05.2018 року органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_9 вважають за можливе визначення місця проживання 4-річної дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що буде доцільним та відповідатиме його інтересам (т.2 а.с.54). Проживання сина разом із матір»ю відповідає інтересам дитини, оскільки вона має постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, а тому може створити необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини.

Відповідно акту № 1-30/08 обстеження умов проживання від 26.02.2018 року, складеного фахівцями Служби у справах дітей та сім'ї виконкому Славутицької міської ради Київської області та Комунального закладу «Славутицький міський центр соціальних служб для сім'ї , дітей та молоді» визнано задовільним житлово-побутові умови за адресою: АДРЕСА_1, хлопчик забезпечений необхідним одягом, взуттям, іграшками, продуктами харчування тощо (а.с.22).

Слід зазначити, що згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 і ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно довідки № 308/02 від 27.04.2018 року, виданої Славутицьким міським центром зайнятості громадянин ОСОБА_3 перебував на обліку як безробітний з 24 липня 2017 року по 09 квітня 2018 року, з 10 квітня 2018 року знятий з обліку на підставі письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного. Станом на 27 квітня 2018 року ОСОБА_3 на обліку в Славутицькому міському центрі зайнятості не перебуває, виплату допомоги не отримує (т.2 а.с.15).

Натомість довідкою ТОВ «ДЦ УКРАЇНА» підтверджено, що ОСОБА_1 на даний час працює та має стабільний дохід (т.2 а.с.14).

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 03 грудня 2004 року ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.212 КК України і призначено покарання у виді позбавлення права займатися підприємницькою діяльністю на строк три роки (т.1 а.с.250). При цьому судом було оглянуто матеріали по заявам ОСОБА_1, за її повідомленнями про застосування до неї фізичної сили з боку ОСОБА_3, (а.с.208.209). Крім того судом було оглянуто інформація та копія аркуша журналу обліку прийому громадян Славутицького центру соціальних служб для сім,ї, дітей та молоді про звернення до них першої дружини ОСОБА_3, - ОСОБА_3 - ОСОБА_26, про викрадення її чоловіком ОСОБА_3, їх доньки ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.217,218). В той же час матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивачки ОСОБА_1, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що стало підставою для подачі позову до суду. Таким чином, обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю, в судовому засіданні не встановлено. З огляду на викладене, не встановивши

під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з позивачкою. Разом з тим, ОСОБА_3 не позбавлений права на участь у вихованні дитини. Надані ОСОБА_3, письмові докази та відеоматеріали свідчать про те, що з того часу як ОСОБА_3, забрав дитину проживати із собою, він займається її вихованням та утриманням, але опікою і вихованням дитини він може також займатися якщо місце проживання дитини буде визначено із матір,ю, оскільки зміна місця проживання дитини не перешкоджає кожному із батьків виконувати свої батьківські обов,язки по вихованню і утриманню дитини. Суд критично ставиться до Висновків практикуючого психолога ОСОБА_28, про начебто більшу близькість дитини до батька та бажання проживати з ним ніж з матір'ю, такий висновок суд не може визнати належним та допустимим доказом, оскільки психодіагностичне обстеження ОСОБА_9 було здійснено психологом без попереднього спілкування з обома батьками дитини, за відсутності у нього інформації з приводу стосунків між батьками після припинення між ними фактичних шлюбних стосунків та повну ізоляцію дитини на протязі майже півтора місяця від спілкування з матір'ю. Результати та висновки такого дослідження викладені на бланку та з печаткою Громадської організації «Чернігівська міська асоціація «Конкордія», яка відповідно до видів її діяльності КВЕД 94.99 не має права та не здійснює такої діяльності як надання психологічної допомоги, проведення психодіагностичного обстеження, в тому числі дітей, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Не надано суду доказів того, що психолог ОСОБА_28, має право та займається такою практикою, що у нього є відповідний досвід у сфері дитячої психології. Надаючи оцінку даному дослідженню психолога, суд врахував всі істотні обставини справи, в тому числі і покази допитаних у суді представників соціальних служб, які намагалися прийняти заходи для нормального поновлення стосунків між ОСОБА_1 та її сином, завідуючої ДНЗ № 4 «Маріте», до якого був зарахований ОСОБА_9. Від спільного відвідування психологів у Соціально - психологічному центрі м. Славутич разом з дитиною, отримання там необхідної психологічної допомоги з метою поновлення нормальних стосунків між батьками і дитиною, відповідач ОСОБА_3 категорично відмовився, що знайшло підтвердження у судовому засіданні не тільки з дослідження письмових доказів, показів свідків, а і особистого пояснення ОСОБА_3, та відмови останнього пройти спільне дослідження з матір,ю дитини і малолітнього ОСОБА_9 у психолога.

Відповідно до вимоги принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, за яким проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України, за якою визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, дають всі підстави суду задовольнити первинні позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та визначити місце проживання малолітньої дитини, сина ОСОБА_9, разом з нею. Доводи відповідача ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_9 разом з ним не відповідають інтересам дитини та не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами які б вказували, що дитина повинна мати місце проживання разом із ним.

Позивач за первісним позов просить суд допустити негайне виконання рішення суду, в частині повернення дитини, проте суд не вбачає підстав для негайного повернення дитини, оскільки така вимога розповсюджується на відібрання і повернення її тому, з ким вона проживала відповідно до п.5, ч.1 ст.430 ЦПК України, а в судовому засіданні з,ясовано, що дитина проживала як з матір,ю так і з батьком.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В судовому засіданні встановлено, що адвокат ОСОБА_2, надавав позивачу по первісному позову ОСОБА_1 правничу допомогу на протязі березня - травня 2018 року на підставі договору про надання правової допомоги від 02 березня 2018 року (т.1 а.с.57-59 ). За змістом п.1.1. та п.1.2. вказаного договору, предметом договору є надання консультацій правового характеру, підготовка необхідних процесуальних документів з питань цивільного, житлового та цивільно-процесуального законодавства, а також підготовка та представництво інтересів довірителя по цивільній справі № 377/128/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Славутицької міської ради Київської області. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 05 травня 2018 року адвокатом адвокатського об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» ОСОБА_2, на протязі березня-травня 2018 року надавалася правова допомога за договором про надання правової допомоги від 02 березня 2018 року в такому обсязі: роз'яснення та надання консультацій з положень сімейного, цивільно-процесуального законодавства України, прав та обов»язків сторони у цивільній справі - 3 години; вивчення і проведення аналізу документів за даною справою, наданих ОСОБА_1,судової практики, підготовка позовної заяви до суду, клопотань, заяв та інших процесуальних документів до суду - 4 години; підготовка до суду та прийняття участі в якості представника ОСОБА_1 при розгляді вищевказаної справи у суді - 10 годин. Вартість послуг, наданих довірителю адвокатом ОСОБА_2, та оплачених довірителем на час подання позову до суду, складає 5500 гривень, яка отримана згідно банківської квитанції. Оплату витрат позивачем ОСОБА_1 за надання їй правничої допомоги адвокатом ОСОБА_2 згідно наданого договору підтверджено квитанціями на загальну суму 5500 гривень та актом виконаних робіт (т.1 а.с.35, т.1 а.с.79, т.2 а.с.17). Враховуючи час, затрачений адвокатом ОСОБА_2 на надання консультацій з положень сімейного, цивільно-процесуального законодавства України, прав та обов»язків сторони у цивільній справі по первісному позову ОСОБА_1, вивчення та аналіз наданих документів, підготовка позовної заяви до суду, участь в судовому засіданні, суд вважає, що розмір витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 5500 гривень є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, яка складає 5500 гривень, та значенням справи для сторони. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 5500 гривень.

З відповідача за первинним позовом на користь позивача за первинним позовом також підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.268 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Первинний позов задовольнити в повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір,ю ОСОБА_1, зобов,язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_9 - його матері - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати: по оплаті судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок; за надання правничої допомоги у сумі 5 500 гривень, всього: 6 204 гривні 80 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком та визначення режиму спілкування дитини із матір,ю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. О. Малишенко