ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/177/18 Номер провадження 22-ц/814/105/18Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року у складі судді Кіндяк І.С.

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні незавершеним будівництвом житлового будинку шляхом виселення з нього та визнання права власності на нерухоме майно.

в с т а н о в и в:

В січні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом та, збільшивши в квітні 2018 року позовні вимоги, просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні незавершеним будівництвом житлового будинку шляхом виселення ОСОБА_2

Позовна заява мотивована тим, що згідно договору купівлі-продажу від 18.03.2008 року вона придбала у власність незавершене будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Полтавського району їй надано дозвіл на завершення будівництва вказаного житлового будинку, а в подальшому рішеннями Ковалівської сільської ради передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 останній продовжує проживати у спірному житловому будинку, користуватися майном, при цьому не несе витрати на обслуговування будинку, а тому позивач вважає, що відповідач створює перешкоди у користуванні належним їй майном.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га., з них 0,15 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та складається в цілому з: сіни (1) площею 5,1 кв. м., коридор (2) площею 3,9 кв. м., санвузол (3) площею 7,1 кв. м., коридор (4) площею 7,4 кв. м., кухня (5) площею 12,7 кв. м., вітальня (6) площею 28,1 кв. м., кімната (7) площею 17,0 кв.м., кімната (8) площею 10,9 кв. м., кімната (9) площею9,1 кв. м., загальна площа будинку - 101,3 кв. м. ( з них житлова 65,1 кв. м., допоміжна - 36,2 кв. м.).

Усунено перешкоди у користуванні незавершеним будівництвом житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,15 га., з них 0,15 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з незавершеного будівництвом житлового будинку.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1663,81 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав до Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги статті 223 ЦПК України та розглянув справу без належного дослідження всіх обставин справи, без участі відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання, чим позбавив його можливості надати пояснення та докази по справі в заперечення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

На підставі частини 5 статті 31 ЦПК України у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Полтавської області та утворення апеляційного суду в апеляційному окрузі справу передано до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для скасування судового рішення.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК).

Частинами 1-3 статті 211 ЦПК України встановлено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Статтею 128 ЦПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов'язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У відповідності до частини 1, 2, 5 статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Згідно з пунктом 1 частиною 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що справа в суді першої інстанції була розглянута 19 липня 2018 року без участі відповідача ОСОБА_2, докази про належне повідомлення останнього про дату, час і місце слухання справи відповідно до статтей 128-130 ЦПК України у справі відсутні.

За таких обставин доводи заявника про неналежне його повідомлення про розгляд справи є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Беручи до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо неналежного повідомлення про час та дату проведення судового засідання в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для обов'язкового скасування рішення суду першої інстанції, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог ОСОБА_3 колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК).

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Своїми правами щодо предмета спору учасник справи розпоряджається на власний розсуд.

Обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12, частини 1, 5 стаття 81 ЦПК України).

По справі встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 березня 2008 року позивач придбала незавершений будівництвом жилий будинок готовністю 60%, розташований на неприватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 Полтавської області.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Полтавського району № 80 від 28.03.2008 року їй було надано дозвіл на завершення будівництва недобудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ковалівської сільської ради Полтавського району від 03.04.2008 року ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 0,15 га., з них 0,15 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до рішення Ковалівської сільської ради Полтавського району від 06.02.2016 року, рішення Ковалівської сілської ради від 03.04.2008 року викладено у наступній редакції: надано ОСОБА_5 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,15 га., з них 0,15 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, перебуває у власності позивача, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру від 28.11.2017 р. та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2018 р.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2010 року шлюб, зареєстрований 09.09.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розірвано.

Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22.09.2004 р., прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Як вбачається зі змісту заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, як об'єкт нерухомості.

Натомість, спірне майно є об'єктом незавершеного будівництва й доказів введення спірного будинку до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права позивачем по справі не надано.

Заявляючи вимогу щодо усунення перешкод у користуванні незавершеним будівництвом житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, як спосіб захисту цивільного права, позивач відповідних правових та фактичних підстав позову не довела.

Оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року- скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні незавершеним будівництвом житлового будинку шляхом виселення з нього та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: /підпис/ С.Б. Бутенко

Судді: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.І. Обідіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.Б. Бутенко