П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Київ

Справа № 22-147 Головуючий у1-й інстанції - Шклянка М.П.

Унікальний №732/13058/16-ц Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ПАТ "Альфа-Банк" пред'явив в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500987311 від 20 листопада 2015 року у розмірі 45 495 грн. 46 коп.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач належним чином не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 23 червня 2016 року прострочена заборгованість становить: за кредитом - 40 476 грн. 55 коп.; за відсотками - 2 226 грн. 35 коп.; по комісії - 1 792 грн. 56 коп., а також штраф у розмірі 1 000 грн., а всього 45 495 грн. 46 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість у розмірі 45 495 грн. 46 коп., а також вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості по комісії за кредитом у розмірі 1 792 грн. 56 коп., ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в цій частині скасувати (а.с.117-119).

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40 476 грн. 55 коп., за відсотками - 2 226 грн. 35 коп., штрафу у розмірі 1 000 грн. ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач, ПАТ "Альфа-Банк", у визначений судом строк не подав.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

20 листопада 2015 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 40 926 грн. 24 коп. строком до 23 листопада 2020 року та сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 15,99 % річних, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500987311, акцептом пропозиції угоди про надання особистого кредиту № 500987311 та анкетою-заявою.

Відповідно до умов Договору, відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі,строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту.

ПАТ "Альфа-Банк" належним чином виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 40 926 грн. 24 коп.

ОСОБА_3 не виконала взяте на себе зобов'язання, передбачене договором перед позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 червня 2016 року становить: заборгованість за кредитом - 40 476 грн. 65 коп., за відсотками - 2 226 грн. 35 коп. та по комісії - 1 792 грн. 56 коп.

У зв'язку з систематичним порушення боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору відповідачу нараховано неустойку станом на 23 червня 2016 року, а саме штраф у розмірі 1000 грн.

На виконання умов Кредитного договору позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу, проте на дату подання позовної заяви Вимога про дострокове повернення кредиту не була виконана.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Альфа-Банк" в частині стягнення заборгованості по комісії за кредитом у розмірі 1 792 грн. 56 коп. відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за кредитом у розмірі 1 792 грн. 56 коп., апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача кошти - комісію за кредитом у розмірі 1 792 грн. 56 коп., які не можуть бути включеними до обов'язкових платежів за кредитним договором, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України).

Положеннями ч.1, 2 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п.3.6 Оферти позичальника ОСОБА_3 на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500987311, комісійна винагорода Банку за надання (інформації) виписок за рахунком становить 298 грн. 76 коп., яку відповідач запропонувала сплачувати щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є Додатком №1 до цієї Оферти (а.с.3).

Указана комісія у розмірі 298 грн. 76 коп. відображена в Додатку №1 (графік платежів) до Угоди про надання кредиту №500987311 від 20 листопада 2015 року, який є невід'ємною її частиною, в графі інші послуги банку (а.с.5).

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 N 168 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилається на ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом якої кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів", послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В даному конкретному випадку сторони дійшли чіткої згоди про те, що Банк надає, а позичальник отримує супутню послугу за кредитом - надання виписок (інформації) за рахунком щомісячно, та що комісія за вказану послугу становить 298 грн. 76 коп.

Отже, в контексті законодавства України, що регулює питання захисту прав споживачів щодо отримання споживчих кредитів є законним встановлення комісії за надання чітко означеної супутньої послуги споживачеві за споживчим кредитом, яка не є дією банку, вчиненою на власну користь чи направленою на встановлення, зміну або припинення правовідносин, або дією, яку споживач здійснює на користь банку.

За встановлених обставин відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за кредитом у розмірі 1 792 грн. 56 коп., а тому висновки районного суду у цій частині є правильними.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року в частині стягнення заборгованості по комісії за кредитом у розмірі 1 792 грн. 56 коп. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 12 березня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома