АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1086/18 Головуючий 1-ї інстанції - Пашнєв В.Г.
Справа № 642/4119/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спір, пов'язані з застосуванням
ЗУ «Про захист прав споживачів»
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді суддів за участю секретаря- Колтунової А.І., - Кругової С.С., Маміної О.В., - Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу (номер 642/4119/17, провадження номер 22-ц/790/1086/18) за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про розірвання договору та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року (ухвалене суддею Пашнєвим В.Г. об «11» год. «12» хв. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.) про розірвання договору та відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 18 грудня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_6 укладено договір на виготовлення корпусних меблів для кухні, на виконання якого 20 грудня 2016 року позивач сплатив аванс у розмірі 25 000,00 грн. (далі - договір).

Незважаючи на узгоджений сторонами строк виконання замовлення протягом 30-50 днів, позивач отримав корпусні меблі з порушенням обумовленого строку (22 березня 2017 року) у розібраному стані, після чого сплатив решту їхньої вартості в розмірі 10 000,00 грн.

В ході проведення монтажу кухонних меблів позивачем було виявлено суттєві недоліки у її конструкції, внаслідок чого меблі не були встановлені та підготовлені до експлуатації.

ОСОБА_5 неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_6 з вимогою про усунення недоліків позасудовим шляхом, проте, станом на час розгляду справи недоліки відповідачем не усунуті, зважаючи на що просив суд розірвати договір на виготовлення корпусних меблів та стягнути на його користь з ФОП ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, та, визнавши факт укладення зазначеного вище договору, отримання від позивача грошових коштів на його виконання та наявність певних недоліків у корпусних меблях кухні, зазначив, що неодноразово пропонував позивачеві усунути ці недоліки, проте, позивач не погодився.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року позов задоволено, розірвано договір на виготовлення (корпусних меблів, торгового устаткування, м'яких меблів), укладений 18 грудня 2016 року між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, стягнуто з відповідача на користь позивача 35 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, викликати в якості свідка ОСОБА_8 При цьому посилався на порушення процесуальних та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначив, що відповідач не відмовлявся закінчити роботу по монтажу меблів з урахуванням побажань повивача, проте останній умисно не надав такої можливості шляхом перешкоджання у доступі до відповідного приміщення. Недоліки меблів не є істотними. Наявності у роботі істотних недоліків, тобто таких недоліків, які не можуть бути виправлені протягом 20 днів, замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Оскільки позивач відмовляється від виправлення недоліків, відповідач позбавлений можливості виконати відповідні роботи, що не може бути підставою для розірвання договору.

15 січня 2018 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на невідповідність апеляційної скарги вимогам процесуального законодавства, зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Заперечував проти виклику в якості свідка ОСОБА_8 посилаючись на родинні зв'язки в відповідачем та наявність з цих підстав сумнівів щодо неупередженості. Відповідач визнає наявність недоліків, які він не усунув, зважаючи на що висновки суду першої інстанції щодо розірвання договору є обґрунтованими.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 та його представник апеляційну скаргу підтримали.

ОСОБА_5 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, розірвання вищевказаного договору та стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір підряду, відповідачем визнано факт наявності недоліків, які останнім виправлено не було та які є суттєвими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується зібраними по справі доказами та не оспорюється сторонами, що 18 грудня 2016 року між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір на виготовлення (корпусних меблів, торгового обладнання, м'яких меблів), за умовами якого відповідач зобов'язувався виготовити на замовлення ОСОБА_5 та здійснити монтаж корпусних меблів в кількості та комплектації відповідно до ескізу та бланку замовлення, які є додатками до цього договору, а ОСОБА_5 зобов'язувався прийняти та оплатити їх.

Згідно з п. 5.1. зазначеного договору сторонами було визначено ціну договору у розмірі 35 900,00 грн. (а.с. 7-8).

На виконання п.п. 5.3., 5.4. вищенаведеного договору позивач сплатив 26 000,00 грн., що підтверджується копіями чеків відповідно від 20 грудня 2016 року та 22 березня 2017 року (а.с. 11, 12).

В ході проведення монтажних робіт позивачем було виявлено невідповідність отриманих ним меблів ескізу замовлення, через що акт здачі-приймання виконаних робіт він не підписав.

11 листопада 2017 року сторонами було складено та підписано дефектний акт, відповідно до якого виявлено наступні недоліки: виріз у стільниці під газову трубу більший, ніж труба; на нижній шухляді під духову шафу відсутня «торцовка»; на шухлядах не відрегульовані довідники; відсутня заглушка; виріз для каналізаційної труби завеликий; двері під мийку не відрегульовані; бокові двері відступають від фасаду та за стільницю; стільниця невірно стикується з іншими меблями; шухляди не мають системи повного висування; між дверцятами наявні великі щілини; відсутня ручка. Крім того, позивач зазначив, що меблі виготовлені не з матеріалу, передбаченого договором, встановлена фурнітура не відповідає умовам договору (а.с. 68-69).

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції зазначені недоліки не були усунуті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини за своєю суттю є побутовим підрядом, за яким згідно зі ст. 865 ЦК України одна сторона (підрядник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір на виготовлення, укладений між сторонами 18 грудня 2016 року, відповідає вимогам ст.ст. 866, 868, 870, 873 ЦК України. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Оскільки, згідно з дефектним актом від 11 листопада 2017 року сторонами були виявлені та узгоджені певні недоліки у виготовлених відповідачем кухонних меблях, відповідно до ст. 872 ЦК України позивач набув право у разі ідентифікації цих недоліків, як істотних, вимагати виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості або розірвання договору та відшкодування збитків, а у разі виявлення інших відступів від умов договору - вимагати усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Право споживача вимагати розірвання договору та відшкодування збитків у випадку наявності в роботі (послузі) виключно істотних недоліків встановлено також ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року (в редакції від 10 червня 2017 року).

Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотним недоліком є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Зважаючи на те, що станом з 11 листопада 2017 року (дати складення та підписання сторонами дефектного акту, яким визначені встановлені недоліки) по час розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідачем недоліки не усунуті, то з приписів вищезазначеної норми вбачається те, що вони є істотними.

На спростування того, що недоліки є суттєвими відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, а ні під час розгляду справи судом першої, а ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач зазначив, що під час укладення договору сторонами було досягнуто домовленості щодо певних параметрів, а саме меблі повинні бути виготовлені з ДСП «EGGR», застосовані петлі «BLUM», проте, фактично меблі було виготовлено з матеріалу іншого виду та з застосуванням фурнітури місцевого виробництва.

Відповідачем дані доводи не спростовано.

Згідно з абз. 2 ч.4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» доведення факту наявності або відсутності недоліків у товарі можливо за допомогою експертизи, проведення якої за свій рахунок повинен організувати саме продавець, а не споживач продукції.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на виконання зазначеної норми, з метою ухвалення обґрунтованого, законного судового рішення, відповідачеві було роз'яснено право заявити клопотання щодо проведення відповідної експертизи. Проте, відповідач від реалізації даного права відмовився.

Відповідно до пп. 2, 3 п.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або відшкодування витрат на усуненні недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, у порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

При цьому на споживача покладається обов'язок лише довести наявність дефекту продукції. Тягар доказування причин виникнення недоліку товару, покладений на продавця.

Зважаючи на те, що обов'язок доведення належної якості проданого товару і обов'язок проведення в необхідних випадках перевірки якості товару законом покладено на виробника (продавця), а відповідач зазначених обставин не довів належними доказами, то вимоги позивача про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що недоліки товару могли бути усунені продовж 14 днів, проте, проти цього заперечував позивач, були предметом розгляду судом першої та апеляційної інстанції, свого підтвердження не знайшли.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_6 з вимогою про усунення істотних недоліків (а.с. 21-27, 29, 30). Проте недоліки продовж 14 днів усунуті не були, доказів, що ОСОБА_5 перешкоджав їх усуненню, відповідачем не надано.

Відповідачем вживалися заходи щодо монтажу меблів та їх встановлення, проте, наявність дефектів, які відповідачем не були усунуті, свідчать про те, що вони є істотними.

Враховуючи викладене, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та встановивши, що відповідачем було продано позивачу товар неналежної якості, дійшов обґрунтованого висновку щодо розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «09» лютого 2018 року.

Головуючий суддя: Судді: А.І. Колтунова С.С. Кругова О.В. Маміна