Справа №303/1861/18
2/303/1140/18
ряд. стат. звіту - 47
19 листопада 2018 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Позов мотивований тим, що 03.09.2005 року між позивачем і відповідачем виконавчим комітетом Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб, а 31.01.2018 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду його було розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 26.03.2007 року сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на відповідача ОСОБА_3. На даний час, відповідач використовує дану спірну квартиру для власного проживання, а позивач змушений винаймати інше житло для проживання. Оскільки, домовленості щодо способу поділу даного майна між сторонами не досягнуто, позивач просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким поділити спільне майно, набуте сторонами під час перебування у шлюбі та визнати за нею право власності на ? частину квартири.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить суд позов задоволити з мотивів викладених в позові.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Адвокат ОСОБА_4 неодноразово подавав до суду клопотання про перенесення розгляду справи, мотивуючи це тим, що відповідач ОСОБА_3 знаходиться за межами міста, а він у свою чергу, не може зявитися посилаючись на різні обставини, які нічим не були підтверджені. Крім цього, будь-яких доказів про те, що він є представником відповідача, на підставі документів, що підтверджують його повноваження, суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що 26.03.2007 року між ОСОБА_5, що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 (а.с. 8, 9).
ОСОБА_7 довідки №558 від 28.03.2018 року виданої КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» вбачається, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_8 (а.с. 12).
Рішенням Мукачівського міськрацйонного суду від 31.01.2018 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було розірвано. Цим же рішенням, було встановлено, що 03.09.2005 року у виконавчому комітеті Страбичівської сільської ради Мукачівського району, шлюб між сторонами було зареєстровано (а.с. 14, 15).

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу житлова квартира за адресою: м.Мукачево, вул.Одеська, 3/20 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності за кожним на ? частину вказаного майна, та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на ці обєкти на режим спільної часткової власності.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати квартиру №20 розташовану в будинку №3 по вулиці Одеській в м.Мукачево Закарпатської області обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати частки за кожним за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ? частці квартири №20 розташованої в будинку №3 по вул.Одеській в м.Мукачево Закарпатської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частку квартири №20 розташованої в будинку №3 по вул.Одеській в м.Мукачево Закарпатської області.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на ? частку квартири №20 розташованої в будинку №3 по вул.Одеській в м.Мукачево Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 2 141,60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст рішення складений 19.11.2018 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір