Справа № 342/867/17
Провадження № 2/342/48/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Сьомкайло І.-М.І.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Городенківської РДА про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просить ухвалити судове рішення, яким змінити розмір аліментів стягуваних з відповідача в її користь на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити аліменти в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття; позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 липня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис 2. Від спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1, в них народився син - ОСОБА_4. Судовим рішенням від 26 листопада 2015 року шлюб розірвано, дитину залишено проживати з матір'ю. З часу фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин, тобто з 2010 року піклуванням про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток займаюся тільки позивач. За останні сім років жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує: не бере будь-якої участі у житті сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ним взагалі, що негативно впливає на психоемоційний стан ОСОБА_4 . Подарунків від тата дитина теж не отримує. Враховуючи те, що добровільно відповідач не бажав приймати участі у витратах на дитину, в 2015 році позивач звернулася до Городенківського районного суду із позовом про стягнення аліментів і 11 листопада 2015 році рішенням суду встановлено стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення повноліття. Однак, ОСОБА_3 ігнорує судове рішення, аліменти не сплачує і станом на червень 2017 року заборгованість по несплаті аліментів становить 13 521,75 грн. Враховуючи, що з року в рік матеріальні витрати на дитину зростають та керуючись ст. 192 СК України, позивач вважає за можливе змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від доходу платника на розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач фізично здоровий, працює по місцю проживання (охоронна служба), де отримує хороший заробіток і може сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не бажає будувати хороших стосунків з дитиною. Ще одним з прикладів такого відношення є факт ненадання дозволу дитині поїхати з матір'ю без батька за межі України з метою оздоровлення, відпочинку, розширення світогляду. На звернення до батька про отримання не коштів, а дозвільного документу, отримали відмову. Тобто, відповідач не дбає про нормальне самоусвідомлення ОСОБА_4, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Зазначені позивачем факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться його життям, станом здоров'я , не відвідував і не відвідує ОСОБА_4 ні вдома, ні в навчальному закладі, що підтверджується відповідними письмовими доказами. А це в свою чергу свідчить виключно про одне відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Натомість у позивача з сином хороші, довірливі стосунки. ОСОБА_1 забезпечує належні умови проживання та догляду за сином.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2017 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено - орган опіки та піклування Городенківської РДА,

В судовому засіданні позивач та її представник підтримала позов в повному обсязі із підстав, зазначених в ньому. Просили позов задоволити.

Відповідач в призначені судові засідання, окрім судового засідання 06.10.2017 року, не з'являвся із невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення судової повістки.

В судове засідання представник третьої особи органу опіки та піклування Городенківської РДА не з'явився. Служба у справах дітей Городенківської РДА подала до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, висновок органу опіки і піклування підтримують.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідка, оцінивши досліджені докази в сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджено копією повторного свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого 11.07.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Згідно копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2015 року по справі № 342/1035/15-ц (провадження № 2/342/622/2015), шлюб між гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 16.07.2007 року у Луківській сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 розірвано; сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживанні з матір'ю ОСОБА_1.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2015 року в цивільній справі № 342/1038/15-ц, з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1., ідентифікаційний номер НОМЕР_4 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, присуджено аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджено з 18.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 01.12.2015 року рішення суду набрало законної сили. 11.11.2015 року Городенківським районним судом на виконання рішення суду видано виконавчий лист.

Згідно розрахунку заборгованості по несплаті аліментів по примусовому виконанню виконавчого листа № 342/1038/15-ц від 11.11.2015 року виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, на користь ОСОБА_1 у розмірі ? ч. щомісячно на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено, що загальна заборгованість станом на 01.07.2017 становить 13521,75 грн.

Довідками Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 295, 296 від 01.08.2017 року стверджено, що ОСОБА_3, 1974 р.н. з 15.09.2011 р. знятий з реєстраційного обліку і не території сільської ради не проживає; ОСОБА_3, з пояснень ОСОБА_1, не бере участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4, 2007 р.

Як слідує з характеристики учня 4 класу Луківського НВК ОСОБА_4, він навчається у Луківському НВК з першого класу. Загальний розвиток учня високий. Здібний і старанний. Осмислено читає, грамотно пише, охоче рахує. Домашні завдання виконує акуратно і систематично. В учня є всі необхідні умови для успішного навчання як вдома так і у школі. Завжди чистий і охайний. Без поважних причин уроків не пропускає. У стосунках з однокласниками є лідером. Навчанням і вихованням Сергійка займається тільки мати. Допомагає дитині у виконанні домашніх завдань, контролює його поведінку, тримає тісний зв'язок із класним керівником. Як член батьківського комітету приймає участь у вирішенні шкільних справ. ОСОБА_4 росте без батька. Батько у вихованні сина участі не приймає. За час навчання дитини у школі жодного разу не був на урочистих лінійках, батьківських зборах, не цікавився його навчанням у мобільному режимі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка являється тіткою позивача, суду показала, що відповідач участі у вихованні сина ОСОБА_4 не бере з 2010 року: не телефонує, коштів не передає, з днем народження не вітає, жодного разу з 2010 року не навідувався до дитини. Відповідач, приїхавши один раз на судове засідання, про сина навіть не запитав і не навідав його.

З висновку Городенківської районної державної адміністрації № 01-21/536 від 11.09.2017 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_2

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку.

Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до стаття 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За приписами ст.7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2: не піклується про здоров'я сина, його фізичний і духовний розвиток, навчання, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її повноцінного розвитку. Також судом встановлено, що відповідач будучи 06.10.2017 року в м. Городенка, в судовому засіданні по даній справі, сина ОСОБА_4 навіть не навідав. Вищевказані факти відповідачем не спростовані. ОСОБА_3 нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо сина ОСОБА_4, тому суд приходить до висновку, що позов в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід задовольнити.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн., що стверджується квитанцією №83.79.1/5749017 від 04.09.2017 (а.с.1). Згідно ст. 141 ЦПК України, дані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в зв'язку із задоволенням позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав.

Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Обов»язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи викладене, стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її потреби, матеріальне становище платника аліментів та виходячи з визначеного законодавством рівного обов'язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, інфляційних процесів, що відбувалися у державі впродовж періоду з 2015 по 2018 роки, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає можливим змінити встановлений ранішеспосіб стягнення аліментів, та стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно і до досягнення ним повноліття. При цьому такий розмір аліментів є достатнім, та таким, що здатний забезпечити дитині належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання.

Позивач в позовній заяві просила стягувати аліменти з відповідача з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Однак, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зміни розміру аліментів слід задовольнити частково, а саме: стягнення аліментів в розмірі по 2000 грн., розпочати з дня набрання рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2015року по справі № 342/1038/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення аліментів на утримання дитини, з набранням рішення суду законної сили підлягає відкликанню.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн., від сплати якого позивач звільнена.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166, 180, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 211, 258, 259, 264-265, 268, 273, 354, 430, п.п. 9, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Змінити розмір стягуваних аліментів.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., щомісячно на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнення аліментів в розмірі по 2000 грн., розпочати з дня набрання рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Відкликати виконавчий лист, виданий на виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2015року по справі № 342/1038/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення аліментів на утримання дитини.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь державного бюджету України на розрахунковий рахунок № 0001, ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106 судовий збір в розмірі 704,8 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання - АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання - АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Орган опіки та піклування Городенківської РДА - місце знаходження вул. І.Богуна, 11, м.Городенка, Івано-Франківської області, .

Повне судове рішення складено 01.03.2018 року.

Суддя: Федів Л. М.