АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3778/16-ц Номер провадження 22-ц/786/587/18Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів у повернення оплачених витрат на утримання квартири належної на праві спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у повернення 1/2 частини оплачених витрат на утримання квартири належної на праві спільної сумісної власності за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року включно у розмірі 7402,32 грн. та кошти у повернення сплачених: судового збору у розмірі 551,20 грн. та вартості наданого оголошення в газеті у розмірі 640 грн., і на користь держави судовий збір у розмірі 88,80 грн.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову в іншій частині вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та передати справу для розгляду до суду першої інстанції .

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, ОСОБА_3 (шлюбне прізвище ОСОБА_3) та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.1997 року по 15.08.2012 року, який розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.08.2012 року.

Під час шлюбу сторони, згідно договору купівлі-продажу від 21.07.1998 року, придбали квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів у повернення оплачених витрат на утримання квартири, ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідач, будучи співвласником житла, не бере участі в утриманні належної йому власності, в зв'язку з чим, після неодноразового уточнення позовних вимог, просила стягнути 13774,30 грн., з яких 9082,62 грн.- вартість оплачених нею комунальних витрат, 4640 грн.- ремонт вікон та дверей, 1934,25 грн. здійснена нею оплата установки лічильників гарячої та холодної води та 426,71 грн. витрачених на заміну газового крану.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд врахував рівність часток сторін у праві спільної сумісної власності та застосував положення ч.4 ст.319, ст. 322 ЦК України, на підставі яких дійшов висновку про правомірність вимог щодо стягнення коштів у повернення ? частини оплачених позивачем витрат на утримання квартири .

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавчо закріплений принцип презумпції обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна.

Так, згідно інформаційною довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого квартира АДРЕСА_1, придбана згідно договору купівлі-продажу від 21.07.1998 року, належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Шлюб між сторонами було розірвано 15.08.2012 року, що підтверджується рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука.

Особові рахунки по оплаті комунальних послуг відкриті на ім'я ОСОБА_3, яка фактично проживає в даній квартирі. Натомість відповідач в квартирі не проживає, будь-якого зв'язку з належною йому власністю не підтримує.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про рівність часток власників в зазначеній нерухомості, яка між ними не поділена, останні не визначали угодами чи іншими домовленостями свої частки у праві спільної сумісної власності.

На підтвердження своїх вимог позивач надала оригінали квитанцій про сплату коштів впродовж з січня 2015 року по жовтень 2017 року за комунальні послуги, згідно яких нею здійснювались платежі за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року на загальну суму 7803,68 грн.

Вірно застосувавши до спірних правовідносин положення статей 319, 322 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з іншого співвласника квартири - відповідача по справі половини понесених позивачем витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 3901,84 грн.

В частині витрат, понесених позивачем у зв'язку із заміною в квартирі дверей та дерев'яних вікон на металево-пластикові, а також у зв'язку з установкою лічильників води, заміни газового крану на загальну суму 7000,96 грн., колегія суддів не може погодитись з висновками місцевого суду щодо віднесення таких витрат до витрат, пов'язаних з утриманням власником свого майна в розумінні п.4 ст. 319 ЦК України.

Так, не заперечуючи сам факт понесення позивачем таких витрат на облаштування зазначених поліпшень своїх житлово-побутових умов, колегія суддів зауважує, що останні за своєю правовою природою не можуть бути віднесені до витрат, безпосередньо пов'язаних з утриманням власниками належного їм житла, а відтак їх відшкодування позивачу є помилковим.

За вказаних обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині стягнутих коштів у повернення ? частини оплачених витрат на утримання квартири, зменшивши їх розмір з 7402,32 грн. до 3901,84 грн.

Враховуючи зміну судового рішення в частині задоволених першою інстанцією позовних вимог, підлягають перерозподілу і стягнуті на користь позивача понесені по справі судові витрати шляхом їх зменшення з 551,20 грн. до 155,98 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2017 року змінити, зменшивши суму стягнутих коштів у повернення ? частини оплачених витрат на утримання квартири з 7402,32 грн. до 3901,84 грн. та судового збору з 551,20 грн. до 155,98 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 березня 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.І. Обідіна