Справа № 357/6734/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Білоцерківська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним -

В С Т А Н О В И В :

14.06.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_5, 1942 року народження, яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1. Він, ОСОБА_1 та треті особи: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є дітьми померлої ОСОБА_5. 25.05.2011 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого ОСОБА_5 передала, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказаний будинок. Про існування даного договору дарування йому стало відомо після того, як він отримав відповідь на адвокатський запит 06.05.2015 року від КП КОР «Південне БТІ» про те, що станом до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування №1-1046 від 25.05.2011 року, посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою. До даного часу вони вважали, що даний будинок є спадковим майном і після смерті матері буде поділений у рівних частинах між ним, братом і сестрою. Однак, він не може погодитися з тим, що вищезгаданий договір дарування відповідав справжній волі його матері, в зв'язку з чим повинен бути визнаний недійсним за обставин, які мають істотне значення для даної справи, адже його мати ОСОБА_5, після своєї смерті, мала намір залишити в спадщину житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, йому, його брату - ОСОБА_3, його сестрі ОСОБА_4, які є спадкоємцями першої черги по закону. Мати ОСОБА_5 неодноразово зазначала про свої наміри при свідках, і її наміри були справжніми. Він постійно допомагав матері, здійснював за нею догляд та допомагав матеріально, оскільки проживав на одній вулиці з нею, а також щодня спілкувався з нею. Онук ОСОБА_2, який є сином його сестри ОСОБА_4, час від часу навідувався до бабусі, але жодним чином не допомагав їй, не піклувався про неї, і не сподівався на те, що отримає житловий будинок, про що неодноразово наголошувала мати. Сумніви у справжній волі дарувальника, спонукали його звернутись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсним договору дарування, оскільки є підстави вважати, що договір дарування будинку був підписаний не його матір'ю від імені дарувальника, а іншою особою, яка намагалася підробити почерк матері, оскільки почерк яким здійснено даний напис, натиск на кулькову ручку, нахил відрізняється від того яким був справжній її підпис. У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 06.06.1994 року, власником житлового будинку по АДРЕСА_2 являвся його покійний батько - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. При реєстрації вказаного вище нерухомого майна в Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок по АДРЕСА_2 був зареєстрований помилково як будинок по АДРЕСА_2, тобто житловий будинок зареєстрований вже з літерою АДРЕСА_2, а в графі тип об'єкта було зазначено, що це бувший житловий будинок під АДРЕСА_2. Дана інформація підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.03.2010 року № 25626097. Однак дана інформація про реєстрацію житлового будинку по АДРЕСА_2 не відповідає дійсності, оскільки будинок під АДРЕСА_2 являється не бувшим, а існує в наявності, як нерухоме майно у вигляді житлового будинку, що виходить з наступного. У відповіді Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 170 від 06.02.2017 року зазначено, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_8, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 1-1588 від 06.05.2000 року, посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою. Тобто, житловий будинок по АДРЕСА_2 існує реально і в ньому проживають особи, а також існує відповідний правовстановлюючий документ на дане нерухоме майно - договір купівлі-продажу житлового будинку № 1-1588 від 06.05.2000 року. Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» було неправомірно та незаконно зареєстровано житловий будинок по АДРЕСА_2 з особливою приміткою, що будинок по АДРЕСА_2 являється бувшим, що фактично означає відсутність будинку як такого, однак дана інформація спростовується відповіддю Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 170 від 06.02.2017 року про наявність та існування житлового будинку по АДРЕСА_2. Після смерті батька спадкове майно оформила на себе його матір ОСОБА_5, про що державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори були видані відповідні свідоцтва, які є недійсними в зв'язку з неправомірною реєстрацією Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» основного правовстановлюючого документу на житловий будинок - Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 06.06.1994 року з реєстрацією житлового будинку по АДРЕСА_2. Зокрема, були видані наступні свідоцтва: свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.03.2010 року на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по АДРЕСА_2, що належав померлому ОСОБА_7; свідоцтво про право власності від 25.03.2010 року про те, що сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частині посвідчується цим свідоцтвом, складається з житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по АДРЕСА_2, що належав померлому ОСОБА_7. На підставі вищевказаних свідоцтв державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого ОСОБА_5 передала, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказаний будинок. Згідно п.2 договору дарування житлового будинку від 05.05.2011 року посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області, який знаходиться по АДРЕСА_2, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Піщанською сільською радою 14.12.2004 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 241, земельна ділянка, на якій розташовано вищезазначене нерухоме майно, приватизована, кадастровий номер НОМЕР_2. Однак у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_7, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, зазначено, що земельна ділянка з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку розташована по АДРЕСА_1. Тобто, державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046 відповідно до якого до обдарованого перейшла земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1, яка не належала дарувальнику ОСОБА_5. Земельна ділянка, яка перейшла за договором дарування від 05.05.2011 року до обдарованого ОСОБА_2 і розташована по АДРЕСА_1 не належить до домоволодіння, зокрема до житлового будинку дарувальника ОСОБА_5, який розташований АДРЕСА_2, оскільки у відповідності до листа КП КОР "Південне бюро технічної інвентаризації" № 602 від 27.04.2015 року право власності на будинок, який розташований по АДРЕСА_1 за реєстрований за ОСОБА_9. У зв'язку з цим, позивач просив визнати недійсним договір дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2, посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г., реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, та визнати недійсним реєстрацію свідоцтва на нерухоме майно, яке видане Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 06.06.1994 року та зареєстрованим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_10, в судовому засіданні зменшив предмет спору, просив визнати недійсним договір дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2, посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г., реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046 та підтримав викладені в позові обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник відповідача, за договором, ОСОБА_11, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, надав заперечення проти заявлених позивачем вимог, та зазначив, що ОСОБА_5, 1942 року народження, являлася бабою ОСОБА_2 і була власником житлового будинку з господарськими спорудами та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Також, в даному будинку разом з ОСОБА_5, згідно до довідки Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року, проживали без реєстрації ОСОБА_2 та його батьки: ОСОБА_12 і ОСОБА_4. Позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_3 за даною адресою не були зареєстровані та не проживали. Ще за своє життя ОСОБА_5, 18 серпня 2009 року склала заповіт, яким заповіла своєму онукові ОСОБА_2 вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та побутовими будівлями та земельну ділянку біля будинку. В довідці Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року вказано, що даний заповіт підписаний саме ОСОБА_5, а не ким іншим. Відповідно до довідки Піщанської сільської ради № 321 від 11.03.2010 року будинок, який належав померлому ОСОБА_7 в АДРЕСА_1, при впорядкуванні документації став АДРЕСА_2. 25 травня 2011 року ОСОБА_5 подарувала свій будинок ОСОБА_2. В зв'язку з вищевказаним впорядкуванням номерів житлових будинків, предметом договору був будинок саме під номером АДРЕСА_2. Даний договір укладений згідно до норм та вимог чинного законодавства. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. До самої смерті ОСОБА_5 доглядала сім'я ОСОБА_2 та потім поховали її.

Третя особа, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, заперечує проти задоволення позову, тому просила в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи, Білоцерківської районної державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника Білоцерківської районної державної нотаріальної контори та винесення рішення згідно чинного законодавства.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали нотаріальної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чизаконних інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується копією паспорта (а.с. 12), є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копіями свідоцтва про смерть (а.с. 19, 20, 22). Позивач має брата ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та сестру ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією довідки Піщанської сільської ради (а.с. 22, 109).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2, є племінником позивача, тобто сином сестри ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 37-38), власником житлового будинку по АДРЕСА_2 являвся ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією дублікату свідоцтва на нерухоме майно (а.с.37) та копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-312, виданого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної контори ( а.с.35) та свідоцтва про право власності від 25.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-309, виданого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної контори ( а.с.35- на звороті), ОСОБА_5,1942 року народження, отримала в порядку спадкування після померлого чоловіка ОСОБА_7, та як спільне сумісне майно подружжя, право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2. Також, ОСОБА_5 отримала у власність земельну ділянку площею 0,1533 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку за вказаною адресою, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 36-38).

25.05.2011 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого ОСОБА_5 передала, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказаний будинок, що також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 39-40).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_5,1942 року народження, була власником житлового будинку з господарськими спорудами та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку разом з нею, згідно до довідки Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року, проживали без реєстрації ОСОБА_2 та його батьки: ОСОБА_12 і ОСОБА_4. Позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_3 за даною адресою не були зареєстровані та не проживали. За своє життя ОСОБА_5, 18 серпня 2009 року склала заповіт, яким заповіла своєму онукові ОСОБА_2 вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та побутовими будівлями та земельну ділянку біля будинку. В довідці Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року вказано, що даний заповіт підписаний саме ОСОБА_5. Відповідно до довідки Піщанської сільської ради № 321 від 11.03.2010 року будинок, який належав померлому ОСОБА_7 в АДРЕСА_1, при впорядкуванні документації став АДРЕСА_2, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 103-106,109 - 110,112).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Як вбачається з договору дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, ОСОБА_5 передала, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказаний будинок, договір укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, отже відповідає зазначеним вище вимогам законодавства.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч.1 ст.230 ЦК України).

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В судовому засіданні сторонам було роз'яснено вказані вище норми ЦПК України, однак питання щодо призначення у справі почеркознавчої експертизи було знято за клопотанням представника позивача в зв'язку з відсутністю письмових документів зі зразками підписів ОСОБА_5, також знято питання щодо виклику свідків за недоцільністю.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування будинку за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого ОСОБА_5 передала, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказаний будинок, з підстави вчинення договору під впливом обману щодо обставин, які мають істотне значення, є безпідставними, а обставини проте, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі в момент вчинення правочину і договір дарування підписаний іншою особою не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Також, представником відповідача ОСОБА_11, подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки згідно до відповіді № 638 від 06.05.2015 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» на адвокатський запит № 8 від 29.04.2015 року (а.с. 31) позивачу про існування договору дарування № 1-1046 від 25.05.2011 року посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою стало відомо ще в травні 2015 року, таким чином із своїм позовом позивач звернувся до суду із пропущенням однорічного строку позовної давності 14.06.2017 року, тому що на момент звернення до суду останнього пройшло вже два роки, оскільки відповідно до ст. 258 ЦК України для розірвання договору дарування застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання договору дарування, однак, в даному випадку позов ґрунтується на вимогах щодо визнання договору дарування недійсним, що передбачає інші правові наслідки. Тому, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Так, з відповіді № 638 від 06.05.2015 року КП КОР «Південе бюро технічної інвентаризації» позивач дізнався про існування договору дарування житлового будинку № 1-1046 від 25.05.2011 року, посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою, а з позовною заявою звернувся, шляхом направлення поштовою кореспонденцією 07.06.2017 року, яка була зареєстрована судом 14.06.2017 року, тобто в межах строку позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Тому, позовна вимога позивача про стягнення судового збору також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 229, 626, 719,717, 722 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Білоцерківська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя О. В. Бондаренко