Справа № 146/509/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" травня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого-судді Пилипчука О.В,

з участю секретаря Сідак Н.П.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,- орган опіки та піклування Стінянської сільської ради, Томашпільська державна нотаріальна контора, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними-

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2017 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_6 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 2,3685 га кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,5623 га кадастровий номер НОМЕР_3, площею 3,3710 га кадастровий номер НОМЕР_4, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9.

Позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9, який доводився ОСОБА_10 дідом, що підтверджується свідоцтвом про її народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження батька ОСОБА_5-сина ОСОБА_9- ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_5-ОСОБА_11.

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Томашпільської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після діда (спадкування за правом представлення), однак їй було відмовлено у видачі даного свідоцтва, оскільки 3 лютого 2017 року державною нотаріальною конторою вже було видано на ім'я ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9

Позивач ОСОБА_4 вказує, що відповідно ст. 1266 ЦК України, її донька ОСОБА_5 є спадкоємцем майна ОСОБА_9, оскільки її батько ОСОБА_11 помер до смерті свого батька ОСОБА_9 Про відмову від спадщини донька позивача не заявляла протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_6 не мав права отримати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на все спадкове майно, оскільки не являється єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, а внаслідок видачі вказаних вище свідоцтв про право на спадщину були порушені права неповнолітньої ОСОБА_5 на спадкування після смерті батька та діда в порядку представлення.

14 червня 2017 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить визнати частково в розмірі 1/2 недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_6 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 2,3685 га кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,5623 га кадастровий номер НОМЕР_3, площею 3,3710 га кадастровий номер НОМЕР_4, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 3 липня 2017 року залучено до участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Стінянська сільська рада, Томашпільська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним в якості третіх осіб онуків спадкодавця ОСОБА_9 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (АДРЕСА_1).

19 липня 2017 року представник третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_8 ОСОБА_17 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Томашпільська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, який ухвалою Томашпільського районного суду від 27 липня 2017 року об'єднаний в одне провадження із первісним позовом.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 7 травня 2018 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Томашпільська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним закрито в зв'язку з відмовою від зустрічного позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4, її представники ОСОБА_1, ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили позов задовольнити. Пояснили, що ОСОБА_6 не мав права на спадкування всього майна ОСОБА_9, оскільки син ОСОБА_9 -ОСОБА_11 помер до смерті свого батька, тому були порушені права його дочки-ОСОБА_5., яка була неповнолітньою на час смерті свого батька та діда в порядку представлення.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнав з тих підстав, що у 2016 році він особисто запропонував ОСОБА_4-представнику ОСОБА_13 подарувати останній земельний пай, який належав матері ОСОБА_6 після того, як він оформить через суд право власності на спірні паї. ОСОБА_4 погодилася і тому відповідач вважав, що між ними не існує спору за земельні паї, які є спірними у даній справі.

Представник третьої особи - ОСОБА_8- ОСОБА_3 поклався на розсуд суду щодо вирішення збільшених позовних вимог ОСОБА_4

Від третіх осіб-органу опіки та піклування Стінянської сільської ради, Толмашпільської державної нотаріальної контори в матеріалах справи містяться заяви про розгляді справи у їхній відсутності.

Третя особа ОСОБА_8 в телефонному режимі повідомляв, що проживає за межами України, в судове засідання прибути не може, своїх претензій до земельних паїв не висуває.

Суд визначив можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, у цивільному законодавстві України презюмується дійсність правовстановлюючих документів, доки не доведено протилежне.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

До суду звернулася ОСОБА_4 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5, яка є спадкоємцем за правом представлення на майно ОСОБА_9

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_11 (а.с.9).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, ОСОБА_11 є сином ОСОБА_9 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_11 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_9 (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_5 є спадкоємцем майна ОСОБА_9 за правом представлення, яка фактично спадщину прийняла.

Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 142 від 6 квітня 2017 року, ОСОБА_4 дійсно проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_11, вели спільне домашнє господарство і разом з ними проживала їхня донька ОСОБА_5 (а.с.14).

5 квітня 2017 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9

Державним нотаріусом Іськовою Н.М. ОСОБА_4, яка діяла в інтересах ОСОБА_15, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, оскільки 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_9 було видано на ім'я ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме земельні ділянки, розташовані на території Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.13).

Суд вважає, що державним нотаріусом правомірно було відмовлено ОСОБА_4, яка діяла в інтересах ОСОБА_15, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, однак позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_15, в якій ОСОБА_4 просить визнати частково в розмірі 1/2 недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_6 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 2,3685 га кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,5623 га кадастровий номер НОМЕР_3, площею 3,3710 га кадастровий номер НОМЕР_4, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з роз'ясненням, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Як вбачається із копії спадкової справи (а.с._163-209), після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, спадкова справа заведена за заявою ОСОБА_6-сина померлого ОСОБА_9,- який подав до нотаріуса заяву, вказуючи, що крім нього інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, немає.

ОСОБА_6 додав до справи довідку Стінянської сільської ради, в якій зазначалося, що після смерті ОСОБА_9 спадкоємцем за законом залишився син ОСОБА_6, який на протязі шести місяців спадщину прийняв.

ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом-спадщина складається із земельної ділянки площею 2,3685 га в межах згідно з планом, що розташована на території Стінянської сільської ради, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, свідоцтво про право на спадщину за законом-спадщина складається із земельної ділянки площею 2,5623 га в межах згідно з планом, що розташована на території Стінянської сільської ради, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_7, свідоцтво про право на спадщину за законом-спадщина складається із земельної ділянки площею 3,3710 га в межах згідно з планом, що розташована на території Стінянської сільської ради, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_6.

З даної спадкової справи також вбачається, що державним нотаріусом було зроблено повідомлення ОСОБА_16 про можливість вирішення питання по спадщині, оскільки останній являється спадкоємцем за заповітом.

Судом встановлено, що 8 січня 2014 року ОСОБА_9 складено заповіт на ОСОБА_8, яким спадкодавець ОСОБА_9 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів спадкоємцю ОСОБА_8 Даний заповіт складений у Томашпільській державній нотаріальній конторі і посвідчений державним нотаріусом (а.с.92).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ППВС України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом.

Так, в своїй діяльності нотаріус повинен керуватися вимогами Закону України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, Правилами ведення нотаріального діловодства, Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами.

Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду, виконувати інші обов'язки, передбачені законом.

Відповідно до п.1.2 ч.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до п. 2.2 ч.2 глави 10 даного Порядку, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Відповідно до п.3.28 ч.3 глави 10 даного Порядку, у разі відмови від прийняття спадщини усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування отримують спадкоємці за законом почергово.

Отже, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_6 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 2,3685 га кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,5623 га кадастровий номер НОМЕР_3, площею 3,3710 га кадастровий номер НОМЕР_4, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а саме в порядку ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_6 повідомив державному нотаріусу неправдиві відомості про коло спадкоємців після смерті ОСОБА_9, зазначивши у заяві про прийняття спадщини про відсутність інших спадкоємців, а ОСОБА_8, на ім'я якого спадкодавцем ОСОБА_9 було складено заповіт, у встановленому законом порядку не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, суд вважає, що видані відповідачу ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом порушують права ОСОБА_5

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що ОСОБА_6 3 лютого 2017 року отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 2,3685 га кадастровий номер НОМЕР_2, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, земельну ділянку площею 2,5623 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, земельну ділянку площею 3,3710 га кадастровий номер НОМЕР_4, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, незаконно, надавши нотаріусу недостовірні дані, зокрема, приховав про інших спадкоємців, серед яких ОСОБА_5-обов'язкова частка спадщини якої є серед майна її батька ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, та частка серед майна її діда за правом представлення ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки її батько помер до смерті свого батька-її діда, чим порушив права неповнолітньої ОСОБА_5, сам ОСОБА_6 є спадкоємцем майна свого батька ОСОБА_9 за законом, який подав до нотаріальної контори в передбачений законом термін заяву про прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 підлягають задоволенню, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом, отримані відповідачем ОСОБА_6 підлягають визнанню частково недійсними.

Відповідно до ч.5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути зазначено про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при подачі позовної заяви до суду первісним позивачем ОСОБА_4 було оплачено позовну заяву судовим збором в розмірі 640-00 гривень (а.с.1) та судовим збором в розмірі 1280-00 гривень (а.с.1а).

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, що складаються із сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 13, 19, 41, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 328, 392, 393, 1217, 1223, 1258, 1261-1266, 1268, 1269, 1301 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст..ст. 2, 3, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,- орган опіки та піклування Стінянської сільської ради, Томашпільська державна нотаріальна контора, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними задовольнити.

Визнати частково, а саме 1/2 частину, недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_6 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 2,3685 га кадастровий номер НОМЕР_2, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9.

Визнати частково, а саме 1/2 частину, недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_6 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 2,5623 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9.

Визнати частково, а саме 1/2 частину, недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_6 3 лютого 2017 року Томашпільською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 3,3710 га кадастровий номер НОМЕР_4, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1920-00 грн (одну тисячу дев'ятсот двадцять гривень 00 копійок), що складаються із сплати судового збору за подання позовної заяви до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2018 року.

Суддя: О. В. Пилипчук