Справа № 570/5504/16-ц
провадження № 6/570/68/2018
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

pозглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.П.Могили, 24) заяву державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про привід боржника,

в с т а н о в и в:

покликаючись на наявність виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 50 122, 85 грн., а боржник неодноразово без поважних причин не з'являється за викликом до виконавця, заявник у поданій 05 листопада2018 року заяві просить доставити приводом його через правоохоронні органи.

Всіх учасників судового розгляду належним чином повідомлено про час і місце розгляду питання, але до суду вони не зявилися. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду даного питання у їх відсутність, оскільки їх явка не є обовязковою. За таких умов, суд ухвалив здійснювати розгляд даного питання у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно клопотання, на підставі виконавчого листа від 17 лютого 2017 року, виданого по рішенню Рівненського районного суду Рівненської області, ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити на користь ОСОБА_2 заборгованістьу розмірі 50 122, 85грн.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-785цс15 від 06 липня 2015 року визначено, що положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями глави 9 Закону України. Зокрема, передбачено право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби (ст.82) та здійснення контролю за законністю виконавчого провадження (ст.ст.83 - 86).

Відповідно до абз.2 п.14 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно змісту ч.1 ст.375 ЦПК України привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

На даний час виконавче провадження не закінчено, рішення боржником не виконано.

Оцінивши обставини справи та наявні докази на підтвердження цих обставин, суд вважає, що підстав для застосування до боржника примусового приводу немає, оскільки в наданих суду матеріалах відсутні докази на підтвердження того, що боржник належним чином обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження, що він дійсно отримував неодноразові виклики державного виконавця, однак свідомо, навмисно, без поважних причин не прибув до державного виконавця, що свідчило б про його пряме ухилення від явки до державного виконавця та навмисне невиконання судового рішення.

Крім того, звертаємо увагу подавача клопотання, що у ньому необхідно зазначати всі відомості про особу, до якої пропонується застосувати привід боржника /дата та час приводу, прізвище державного виконавця, адреса місця приводу/.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку окремо від рішення суду визначені ч.1 ст.353 ЦПК України, якою не передбачено оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду такої ухвали. Відповідно до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Згідно з ч.2 ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, керуючись ст.375 ЦПК України,суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у заявідержавного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про привід боржника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя: Кушнір Н.В.