Справа № 175/4890/17
Провадження № 2-о/175/120/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

за участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Обухівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт належності їй заповіту, який посвідчений секретарем Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 21.02.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №19, яким її бабуся ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно на імя ОСОБА_4 та встановити факт прийняття заявницею спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 17 вересня 2001 року.

Адвокат заявниці за договором про надання правової допомоги ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник зацікавленої особи Обухівської селищної рада Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.24).

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами спадкової справи №09/2016 суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Встановлено, що 17 вересня 2001 року померла ОСОБА_3, що підтверджується актовим записом №124 Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 17 вересня 2001 року в свідоцтві про смерть серії 1-КИ №386601 (а.с.11). Ще за часи свого життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, яке буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_4. Заповіт був посвідчений секретарем Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 21 лютого 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №19 (а.с.8).

03 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 так як фактично прийняла спадщину оскільки фактично мешкала із спадкодавцем та була неповнолітньою на момент смерті заповідача(а.с.30). Цього ж дня було зареєстровано спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 58663942 (номер у нотаріуса 9/2016), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43152897 від 03.03.2016 року (а.с.37).

Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України заявниця вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживає у спадковому домоволодінні та підтримує його у належному стані, доглядає за земельною ділянкою, слідкує за господарством, тощо.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до пріоритетності волі особи спадкування за заповітом поставлене на перше місце серед видів спадкування.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування спадкоємці за законом одержують лише за відсутності заповіту або визнання заповіту в цілому чи окремого його розпорядження недійсним, неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, усунення від права на спадкування спадкоємців за заповітом, неохоплення заповітом усієї спадщини.

06 серпня 2016 року ОСОБА_4 взяла шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується актовим записом №12 Виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 06 серпня 2016 року, в свідоцтві про укладення шлюбу серії І-КИ №385848, та змінила своє дівоче прізвище «Сідлецька» на «Кіналь» (зворотній бік а.с.5).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 01 листопада 2017 року, заявниці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у звязку з відсутністю заповіту в Спадковому реєстрі (а.с.9).

Відсутність заповіту в реєстрі заповітів Обухівської селищної ради та в алфавітній книзі підтверджується довідкою №249 від 26 вересня 2017 року, виданою виконкомом Обухівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в якій зокрема зазначено, що внести спірний заповіт до реєстру ДФДП «Національні інформаційні системи» не має можливості (а.с.10).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно п.п. 4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів.

Оскільки ОСОБА_1 не має змоги оформити свої спадкові права та одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд вважає за необхідне встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу заповіту, посвідченого секретарем Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 21.02.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №19, яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно на ім'я ОСОБА_4, а тому заявлені вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 1268, 1233 ЦК України, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 263-266, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, - заповіту посвідченого 21 лютого 1997 року секретарем Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №19, яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала все належне майно ОСОБА_4.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, після смерті ОСОБА_3, померлої 17 вересня 2001 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.