Справа № 199/5290/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої Скрипник О.Г.

при секретарі Шеленок С.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Амур-Нижньодніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання розірвання шлюбу фіктивним,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, Амур-Нижньодніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 23.09.1995 року вона та відповідач зареєстрували шлюб в Амур-Нижньодніпровському відділі актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 877. Дітей від шлюбу не мають.

В 2005 році позивач та відповідач зверталися до РАГСу про розірвання шлюбу, проте продовжували проживати однією сім»єю та в тому ж 2005 році приходили до РАГСу з метою відкликати свою заяву про розлучення, проте через проведення ремонту не змогли цього зробити. Працівники РАГСу запевнили позивача та відповідача, що шлюб між ними буде розірваний без них, позивач була впевнена в тому, що шлюбні відносини з відповідачем продовжуються.

Позивач випадково дізналася, що 17.11.2010 року Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області виконано актовий запис про розірвання шлюбу між нею та відповідачем.

Позивач зазначає, що вона та відповідач не мали наміру розривати шлюб, та в підтвердження того, що шлюбні відносини не припинилися , вони з відповідачем 21 жовтня 2005 року сторони за спільні кошти придбали в кредит квартиру №АДРЕСА_1 та внесли 30 % вартості цієї квартири, де позивач виступила поручителем за вказаним договором.

В 2005 році позивач та відповідач вселилися у вказану вище квартиру та за сумісні кошти розпочали ремонт в квартирі .

В 2007 році за згодою відповідача позивач зареєструвалася на жилій площі квартири.

В 2012 році позивач та відповідач закінчили ремонт в квартирі, придбали кухонні меблі.

У зв»язку із скрутним матеріальним положенням позивач періодично їздила та продовжує їздити до сина в державу Ізраїль, де має можливість там працювати.

Влітку 2016 року відповідач приїздив до Ізраїлю в гості до позивача, проте його було екстрадовано до України через сварку та нанесення тілесних ушкоджень позивачу. В знак помсти відповідач в 2016 році змінив замки на дверях квартири та не надав. Позивач вважає, що квартира є їхньою спільною власністю, та розірвання шлюбу в 2010 році за їхньою заявою від 2005 року є фіктивним, оскільки наміру розривати шлюб у позивача та відповідача не було.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, актовий запис № 507, складений 17.11.2010 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та анулювати актовий запис № 507 від 17.11.2010 року; анулювати постанову Амур-Нижньодніпровського районного у м. Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №90 від 20.06.2005 року.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідач, його представник позов не визнали, просили позов залишити без задоволення.

Відповідач зазначив, що розлучення з відповідачем не є фіктивним, оскільки заяву на розлучення вони подавали разом, через зраду дружини намірів продовжувати шлюбні відносини не було. В 2005 році відповідач в кредит придбав квартиру у №13 в будинку № 19 по вул.. Калинова у м. Дніпропетровську, сплативши за неї власні кошти у розмірі 30% від вартості квартири. Позивач виступила поручителем за кредитним договором.

В 2009 році відповідач повністю сплатив кредит власними коштами, позивач участі у придбанні квартири не приймала.

Відповідач зазначає, що 25.09.2015 року вони з позивачем повторно зареєстрували шлюб, який рішенням Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2016 року був між ними розірваний.

Відповідач також зазначив, що після розірвання шлюбу в 2005 році, ОСОБА_1 виїхала до країни Ізраїль, там проживає та працює, з відповідачем зустрічалися рідко. Саме для оформлення візи для виїзду до Ізраїлю, відповідач в 2007 році зареєстрував позивача в своїй квартирі про вул.. Калиновій у м. Дніпропетровську ( Дніпрі).

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 23.09.1995 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб в Амур-Нижньодніпровському відділі актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 877. Дітей від шлюбу не мають.

За заявою позивача та відповідача шлюб між сторонами було розірвано 20.06.2005 року. 17.11.2010 року Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області виконано актовий запис про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

14.10.2011 року сторони повторно зареєстрували шлюб, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2016 року був розірваний.

Статтею 108 СК України встановлено, що за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде установлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім»єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Державна реєстрація шлюбу передбачена ст. 115 СК України.

Свідки, заявлені позивачем: ОСОБА_5, ОСОБА_6; ОСОБА_7 суду ствердили, що після придбання квартири №АДРЕСА_2 сторони продовжували разом проживати, вели спільне господарство, позивач була зареєстрована в цій квартирі.

Свідки, заявлені відповідачем: ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10 суду пояснили, що після розірвання в 2005 році шлюбу . ОСОБА_1 виїхала до країни Ізраїль, інколи навідувалася до м. Дніпра, в спірній квартирі постійно не проживала.

Відповідно до пояснень самої ОСОБА_1, між нею та відповідачем часто виникали сварки. Після чергової сварки позивач та відповідач пішли до РАГСу та подали заяви на розірвання шлюбу.

З пояснень представника ОСОБА_1, викладених в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська убачається , що в жовтні 2016 року ОСОБА_1 приїздила до м. Дніпро з країни Ізраїль, де вона проживає останні шість років. Вказана обставина підтверджується також рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2016 року в якому зазначено, що ОСОБА_1 постійно проживає в країні Ізраїль.

Суд вважає, що подальше спільне життя колишнього подружжя само по собі є недостатньою підставою для визнання розірвання шлюбу фіктивним, оскільки дії позивача та відповідача не були спрямовані на реалізацію функцій сім»ї та мети шлюбних відносин.

Оскільки позивач не надала достатніх доказів, які б свідчили, що розірвання шлюбу є фіктивним, суд вважає, що позов слід залишити без задоволення.

Керуюсь ст.ст. 108, 115 СК України, ст.ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає: м. Дніпро, пр.-т Слобожанський, 95 кв. 62 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_3, Амур-Нижньодніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, (м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 15) про визнання розірвання шлюбу фіктивним, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя О.Г. Скрипник