Справа № 369/2789/18
Провадження № 2/369/1902/18
02.08.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.
при секретарі Головатюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування, -
У березні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_3. За життя мати після свого чоловіка ОСОБА_4 набула право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, під АДРЕСА_1 та на 1/3 чстину земельної ділянки площею 0,351 га., наданої для ведення особистого селянського господарства (0,101 га.), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (0,250), що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 12.10.2005 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрбою Г.Г., серії НОМЕР_2. Проте до компетентних органів за виготовленням державного акту на право власності на земельну ділянку на своє ім'я не звернулась. Спадкоємцями першої черги після матері є позивач та його рідна сестра ОСОБА_2
ОСОБА_3 склала заповіт, в якому заповіла все своє майно позивачу.
21 червня 2011 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 19.06.2015 року Державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Грисюк О.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку. З відповідною частиною господарських будівель і споруд, під АДРЕСА_1. Крім того постановою вих. № 311/02-31 від 18.03.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,250 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, а також на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,101 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за вищезгаданою адресою.
Постанова вмотивована, що, спадкоємиця після отримання свідоцтва про право на спадщину до компетентних органів не зверталась, та процедуру належного оформлення суб'єктом права власності не було завершено, тобто не виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку на її ім'я, згідно діючого на той час законодавства України.

Просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,250 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 та на 1/3 частку земельної ділянки загально площею 0,101 га., цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Будь-яких заяв, відзивів до суду не надходило.

У судове засідання третя особа, представник Першої Київської обласної державної нотаріальної контори не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації смерті 06 квітня 2011року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 24, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святшинського району, Київської області, сері НОМЕР_3.

ОСОБА_3 була матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4.

Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що 12 липня 1995 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно сину ОСОБА_1.

21 червня 2011 року до Першої Київської обласної Державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Крім того 19 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позивач, спадщину після померлої прийняв, оскільки подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини.

Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1220, ч. 3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежності від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості).

У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно частини 1 статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Встановлено, що 12 жовтня 2005 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки , площею 0, 351 га., наданої для ведення особистого селянського господарства (0,101 га.), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (0,250 га.), що знаходяться в АДРЕСА_1.

Тобто померла за життя набула право власності на вищевказану земельну ділянку, разом з тим державного акту на право власності на земельну ділянку отримано не було, тому приходить до висновку, що дана земельна ділянка увійшла до складу спадщини та вона підлягає спадкуванню на підставі заповіту.

Ст. 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»вказано, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п'яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів I, II і III груп), яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спадкоємцем за заповітом до майна померлої ОСОБА_3, а саме земельної ділянки, є її син - ОСОБА_1.

Відповідно п. „а" ч. 1 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав.

Постановою Державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Грисюк О.В. вих. № 311/02-31 від 18.03.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,250 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, а також на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,101 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за вищезгаданою адресою.

Оскільки спадкодавцем за життя не було отримано державного акту на право власності на спірні земельні ділянки, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання у власність земельної ділянки є порушеним та підлягає захисту в судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 79, 79-1, 125, 152 Земельного Кодексу, ст. ст. 373, 1218, 1220, 1225 ч 1, 1268, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1, 1297 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 81, 141, 200, 206, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого : АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки загальною площею 0, 250 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого : АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки загальною площею 0, 101 га., цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_3.

Копію заочного рішення негайно направити відповідачу. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.С. Пінкевич