ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3416/18
Провадження № 2/636/1813/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.

за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди шляхом накладення заборони відчуження у будь-який спосіб всього майна та грошових коштів на розрахункових рахунках в банківських установах ФОП ОСОБА_2, код НОМЕР_1.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що в ході розгляду справи ставиться питання про розірвання договору кошторису та стягнення збитків у розмірі 67490 грн, пені у розмірі 205830 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн., тому заявник вважає, що такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі його задоволення. Отже заявник вважає, що забезпечення позову необхідно з метою недопущення передачі третім особам права власності на майно або його переховування від стягувача та державної виконавчої служби, а також проведення інших операцій з майном щодо позбавлення позивача можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок.

Однак, вивчивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, суд не погоджується з вищезазначеними твердженнями заявника з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом вищевказаного позову є збитки в розмірі 67490 грн., пеня за період відстрочення з 01.03.2017р. по 10.08.2018р. в розмірі 205380 грн. та моральна шкода у розмірі 10000 грн.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів ( ч. 4 ст. 151 ЦПК України).

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, однак в матеріалах справи відсутня інформація про майновий стан відповідача та грошова оцінка майна відповідача, що унеможливлює вирішення питання співмірності вимог.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, судом встановлено, що заява не відповідає змісту та формі заяви про забезпечення позову, не визначено конкретно, яким шляхом забезпечити позов: шляхом накладання арешту чи шляхом заборони вчиняти певні дії.

Крім того, не зазначено на яке саме майно накласти арешт і на які саме рахунки та в яких установах банку, оскільки заява про забезпечення позову, відповідно до ст. 153 ЦПК України, розглядається судом не пізніше двох днів без повідомлення учасників справи.

Відсутність зазначених відомостей у заяві позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та конкретизувати майно та рахунки, на які накласти арешт чи заборонити відчуження, а також робить неможливим виконання такої ухвали.

У відповідності до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача є неконкретизованою та необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 153 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди повернути заявникові.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя