Справа № 307/2010/18
Провадження № 2/307/1148/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., за участі: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації де третя особа ОСОБА_4 про надання дозволу на побачення з дитиною.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, Данилич (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6 являться матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще до його народження батько дитини, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах залишив її і з моменту народження вона виховувала сина самостійно, проживаючи у будинку батьків. Коли ОСОБА_5 було майже 2 роки, він захворів та знаходився на стаціонарному лікуванні в Тячівській ЦРЛ, а її родичі в цей час створили для неї нестерпні умови проживання, внаслідок чого вона вимушена була піти з дому і проживала в орендованих квартирах в м. Тячів та виїжджала час від часу на заробітки за межі Закарпатської області. Оскільки, на той час їй виповнилось тільки 19 років, не маючи засобів до існування та усвідомлюючи неспроможність належним чином забезпечити свого сина вона погодилася на тимчасове влаштування його до обласного будинку дитини. Згодом їй стало відомо, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.02.2013 року, її позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В свою чергу, розпорядженням голови Тячівської РДА №192 від 02.04.2013 року, опікуном її сина призначено її сестру ОСОБА_7, в якої під опікую він знаходиться і на даний час.

З моменту позбавлення її батьківських прав, пройшов значний час, вона сформувалася як особистість, працевлаштувалась не має жодних шкідливих звичок, з 2012 року не бачила свого сина, сумує за ним та дуже хочу його побачити. Як свідома громадянка розуміє свій материнський обовязок приймати участь у вихованні дитини, і як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свого сина, спілкуватися з ним віддаючи своє тепло і материнську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що її спілкування з сином спричинить йому шкоду не існує і вважає, що побачення з дитиною не матимуть негативного впливу на нього та на його моральне виховання і, без сумніву, не завдадуть шкоди його життю та здоровю. Відповідно до характеристики виконкому Грушівської сільської ради від 05.06.2018 року, за місцем реєстрації вона характеризується позитивно, з оточуючими підтримую хороші відносини, жодних скарг та заяв у виконком сільської ради на неї не надходило. Згідно характеристики від 15.05.2018 року з місця роботи, вона також характеризуюся виключно з позитивної сторони як працелюбний і відповідальний працівник.

06.06.2018 року вона пройшла медичний огляд, за наслідками якого жодних захворювань у неї не виявлено, що свідчить про відсутність перешкод у спілкуванні з сином.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матірю.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своєю матірю, батьком.

Статтею 151 СК України, встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обовязків щодо неї.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 168 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоровю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Враховуючи вищенаведене та те, що вона переосмислила цінності в своєму житті, а також відсутність будь-яких обставин, які б перешкоджали їй бачитись з сином, вважає, що є всі підстави для надання їй дозволу на періодичні побачення з дитиною.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Представник органу опіки та піклування Тячівської РДА ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила відносно задоволення позову та пояснила, що позивачку із-за її аморальної поведінки було позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_8. Опікуном ОСОБА_8 розпорядженням голови державної адміністрації від 02.04.2013 р. призначено його тітку ОСОБА_4 Позивачка з 2011 року жодного разу не цікавилася сином. Висновком Тячівської РДА № 208 від 02.10.2018 р. не надано дозвіл позивачці на побачення з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Тому просить відмовити в задоволенні даного позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засідання заперечила відносно задоволення позову та пояснила, що вона є опікуном ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, так як його мати, тобто її зведена сестра у 2011 році покинула його у дитячому будинку. В той час хлопчик був хворий, не вмів навіть розмовляти. Її чоловік та двоє дітей прийняли його як рідного. Дитина навчається у школі, для нього створені всі умови для належного проживання. Позивачка ніколи не цікавилася своїм сином, хоча знала де він проживає. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову, так як вважає, що це зможе травмувати його психіку та негативно на нього вплинути.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка є матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Тячівського районного суду від 26.02.2013 р. позивачку позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_8.

Відповідно до розпорядження голови Тячівської РДА № 192 від 02.04.2013 р. опіком малолітнього ОСОБА_5 призначено його тітку ОСОБА_4

Позивачка звернулася в орган опіки та піклування із заявою про встановлення часу на побачення з сином, так як має намір спілкуватися з сином та виховувати його.

Висновком органу опіки та піклування тячівської РДА від 02.10.2018 року №208 від 22.10 2018 року вирішено, що недоцільно надавати дозвіл ОСОБА_1 на побачення з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, Прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має зростати у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 168 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоровю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Як встановлено в судовому засіданні, зокрема, з вищевказаного висновку органу опіки та піклування, а також пояснень опікуна неповнолітній ОСОБА_5 не памятає свою матір - позивачку, матірю вважає опікуна ОСОБА_4 та називає її мамою.

Таким чином, оцінивши встановлені обставини, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд приходить до висновку, що спілкування позивачки з дитиною може травмувати психіку дитини, тобто завдасть шкоди її здоровю та моральному вихованню, а тому приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 263, 265 ЦПК України, ст.7, ст. 168 СК України, п.п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації де третя особа ОСОБА_4 про надання дозволу на побачення з дитиною відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач: Орган опіки та піклування Тячівської РДА, місце знаходження: м. Тячів, вул.. Незалежності, 30, Закарпатської області.

Третя особа: ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повний текст рішення виготовлено 23.11.2018 р.

Суддя: В.В. Чопик