Справа № 375/1665/17 Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/730/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 47 06.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Журби С.О.,
з участю секретаряТопольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 1998 року проживали у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого відповідач сплачував аліменти до повноліття сина. На даний час син продовжує навчання у Київському політехнічному інституті на денній формі навчання, позивачка фактично утримує його, надає матеріальну допомогу. В той же час відповідач допомоги на дитину не надає і тому просила стягнути з нього аліменти на час навчання сина в розмірі 1/4 частини його доходів.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 (НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно на час навчання в Київському політехнічному інституті, починаючи з 16.11.2017 по 30.06.2020 , але не більше до досягнення ОСОБА_8 23-х років.

Стянуто з ОСОБА_5 (НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його у розмірі 1/5 частини доходів ОСОБА_5 та в частині порядку сплати аліментів, призначивши стягнення аліментів з ОСОБА_9 на утримання повнолітньої дитину, що продовжує навчатись, згідно до ч.3 ст. 193 СК України, проводити шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України через через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що має на утриманні своїх батьків-пенсіонерів, дружину та малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_4 про, що надає довідку про склад сім»ї, та посилаючись на ст.ст. 182, 183 СК України, просить суд врахувати дані обставини при винесенні постанови в суді апеляційної інстанції.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_6 було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив позивачем не подавався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони з 1998 року проживали у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого відповідач сплачував аліменти до повноліття сина.

На даний час син продовжує навчання у Київському політехнічному інституті на денній формі навчання.

Позивачка фактично утримує його, надає матеріальну допомогу. В той же час відповідач допомоги на дитину не надає і тому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на час навчання сина в розмірі 1/4 частини його доходів.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналізуючи вказані статті Сімейного Кодексу, обов»язок утримувати дитину є добровільним, так як батьки при народженні дитини взяли на себе зобов»язання утримувати її до повноліття.

І тільки в разі відмови добровільно утримувати дитину одним з батьків чи наданні недостатніх коштів при можливості надати їх в повному обсязі, одна із сторін, з якою проживає дитина і яка перебуває на її повному утриманні, може вимагати сплати аліментів, тобто примусово стягувати кошти з іншої сторони.

За вказаних умов місцевий суд вважав, що вимога позивачки про стягнення коштів з відповідача є правомірною, так як сторони проживають окремо і позивачка неспроможна в повному обсязі надавати допомогу сину під час навчання його у вищому навчальному закладі, що потребує значних витрат, так як отримує незначну заробітну плату, а відповідач не надає допомогу на утримання сина.

Твердження відповідача, що він надає матеріальну допомогу батькам і тому не в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його доходів судом до уваги не взято, оскільки батьки отримують пенсію, а сину для належного навчання необхідна матеріальна допомога, яку можуть надати батьки спільними коштами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, керуючись вимогами ст.ст.181, 199 та 200 Сімейного Кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній ОСОБА_8 навчається у навчальному закладі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а його батько - відповідач у справі, має можливість таку допомогу надавати у розмірі 1/4 частки від його доходу.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача, матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів іншої дитини, а у зв'язку з цим, можливість відповідача надавати таку допомогу, оскільки сам відповідач жодним належним та допустимим доказом не довів, що його матеріальний стан не дозволяє надавати таку допомогу.

Зокрема, судом обґрунтовано враховано той факт, що батьки відповідача отримують пенсію, а тому не перебувають у нього на утриманні. Що ж до доводів апелянта, що розмір пенсії є незначним і тому вони перебувають на його утриманні, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки будь-яка допомога батькам є добровільною з боку відповідача і не свідчить про неможливість у зв»язку з цим надавати допомогу сину.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо того, що позивач має змогу надавати матеріальну допомогу саме в розмірі 1/5 частини, оскільки має на утриманні ще другу дитину, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки відповідач не підтвердив жодним належним та допустимим доказом (довідка про доходи, тощо), що ця обставина свідчить про тяжке матеріальне становище і відсутність можливості надавати допомогу у більшому розмірі, а є лише припущеннями позивача.

Не приймається до уваги колегією суддів і наданий відповідачем доровір між батьками про спільне утримання дитини, укладений між відповідачем і його другою дружиною, оскільки він не відповідає вимогам ч.1 ст.189 СК України.

Враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.О. Журба

В.І. Олійник