Справа № 361/4019/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1727/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 42 03.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 травня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Олійника В.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі нежилих приміщень у житловому блоці гуртожитку,

В С Т А Н О В И В :

15 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила виділити їй в натурі частку із спільного майна, а саме: душову 4 та частину коридору 2 допоміжних приміщень житлового блоку кімнат 21, 22 в будинку АДРЕСА_1 згідно запропонованого варіанту розподілу.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що сторони мають у власності кожна по одній кімнаті в житловому блоку в гуртожитку, і мають у спільній власності нежилі приміщення в даному блоці: коридор, туалет і душову, якими користуються спільно.

Позивач бажає у виділеній їй частині приміщень влаштувати для себе окремо душову та туалет і при такому розділі приміщень вона матиме можливість з приміщення туалету і частини коридору влаштувати собі туалет і душову.

Необхідність такого розділу вмотивувала тим, що бажає мати вказані приміщення окремо для себе.

Вважає, що є така можливість розділу санітарних приміщень, оскільки інші мешканці гуртожитку здійснили розділ подібних приміщень і, у подальшому, кожен з сторін зможе самостійно ремонтувати виділені кожному з них приміщення

Позивач зверталась до виконкому і до ЖЕКу, і ті не заперечують проти такого розділу і влаштування двох туалетів та душових, але при наявності згоди між собою, натомість, такої згоди між сторонами не досягнуто.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат на оплату правничої допомоги 1 000 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що в свідоцтвах про право власності на приватизоване житло дані частки власників у вказаних допоміжних приміщеннях вже визначені.

Відповідно, частка позивача у вказаних допоміжних приміщеннях ( два коридори, туалет, душова ) 2,7 кв.м, частка відповідачів - 4,1 кв.м.

Посилання позивача на те, що виділена їй частка 2,1 кв.м не перевищує вказану у свідоцтві частку, належну їй - 2,7 кв.м, судом до уваги не береться, враховуючи, що у вказаній частці також врахована і частина коридору 1, площею 2,4 кв.м., який залишається у спільному користуванні, в тому числі, і позивача.

Посилання позивача на те, що вказаним коридором вона користується лише проходячи до кімнати, до уваги не береться.

Також, суд погоджується з твердженням відповідачів у тому, що за таким варіантом розділу приміщень, сім'ї відповідача виділяється лише туалет і він фактично позбавляється користування душовою, а влаштувати окрему душову для себе фактично не має можливості, враховуючи, що прохідна частина коридору 2, площею 0,9 кв.м., не є придатною для влаштування як туалету, так і душової в ній, а влаштування душової в туалеті так само є неможливим через площу даного приміщення в 1,3 кв.м, що не дозволяє влаштувати в даному приміщенні сумісний санвузол з туалетом і душовою.

Суд при цьому враховує ті стандарти і будівельні норми, на які обґрунтовано посилається відповідач в своїх запереченнях.

Дані недоліки такого перепланування дійсно є суттєвими і такими, що значно погіршують побутові умови.

Тим більше, враховуючи, що відповідачі мають дітей, в тому числі малолітню дитину, дитину інваліда.

Суд також враховує і те, що для такого варіанту розділу приміщень вимагаються певні будівельні роботи, які проводити відповідач відмовляється, посилаючись на брак коштів, позивач - при з'ясуванні даного питання - також відмовилась проводити дані роботи за власний рахунок, а суд не вбачає законних підстав для примусу відповідача виконувати дані роботи по переобладнанню приміщень та виконанню необхідних сантехнічних робіт.

Так само, суд погоджується з відповідачем у тому, що вказані перепланування і переобладнання у разі розділу приміщень вимагають проведення складних сантехнічних робіт, вимагають втручання в системи водопостачання та водовідведення, і, фактично, є такими, узаконення яких і приведення яких у відповідність до схем інженерних систем будинку і експлікації приміщень у подальшому буде суттєво ускладненим або неможливим.

Позивач не надала підтвердження того, що вказані роботи дозволені, що проти таких робіт і переобладнань сантехнічного обладнання і комунікацій не заперечує утримувач і власник будинку.

Сам факт можливості технічного влаштування даних переобладнання ( згідно висновку експертизи ) не є достатньою підставою для задоволення позову.

Посилання позивача на те, що багато мешканців гуртожитку зробили такі перепланування, не може братись судом до уваги як аргумент, що дає підстави для задоволення позову.

Іншого варіанту, на який би погодився відповідач, або який був би таким, що відповідає вимогам закону та інтересам відповідачів та не звужує обсяг їхніх прав, - позивач не запропонував.

А суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Наявності перешкод з боку відповідача у спільному користуванні вказаними приміщеннями, які б вимагали втручання і могли б розглядатись як підстава для обмеження відповідача в праві власності - позивач не довів.

Таким чином, суд знаходить обґрунтованими заперечення відповідача, а позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, а вказаний позивачем варіант виділу його частки неприйнятним і таким, що не відповідає закону та порушує право власності відповідачів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 2013 року, виданого Броварською міською радою, позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності ( в порядку приватизації ) кімната №21 у житловому блоці гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, загальна площа 15,3 кв.м ( а.с. 4, 5 ), згідно технічного паспорту площа жилої кімнати 12,6 кв.м. ( а.с. 6-9 ).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 2013 року, виданого Броварською міською радою, відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 належить на праві власності ( в порядку приватизації ) в рівних частках, кожному по 1/3, кімната №22 у житловому блоці гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа кімнати становить 23,2 кв.м ( а.с. 48, 49, 117, 118 ), згідно технічного паспорту площа жилої кімнати - 19,1 кв.м. ( а.с. 45-46 ).

Між зазначеними співвласниками не досягнуто згоди щодо користування приміщеннями загального користування, унаслідок чого ОСОБА_2 15 липня 2016 року звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 2-3 ).

Відповідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №15904/16/43/12290/14-43 від 30 червня 2017 року, призначеної судом, є технічно можливим виділ частини допоміжних приміщень мешканцям житлового блоку ( кімнати 21, 22 і допоміжні приміщення ), а саме у вигляді: душової 4, площею 1,3 кв.м. та частини коридору 2 - позивачу, а туалету 3, площею 1,3 кв.м., та частини коридору 2 - відповідачу, при цьому, коридор 1, площею 2,4 кв.м., залишається у спільному користуванні ( а.с. 85-99 ).

Згідно листа-відповіді на звернення позивача до виконкому Броварської міської ради від 18 травня 2016 року зазначено, що право власників на переобладнання, перепланування жилих приміщень за умови дотримання інтересів інших громадян, які проживають у будинку, і що у випадку позивача, не повинні порушуватись права сусідів, які мають право на приміщення загального користування, площею 4,1 кв.м. ( а.с. 10 ).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на мотиви, зокрема, зазначені в описовій частині постанови.

Разом з цим, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, помилково послався на норми ст.ст. 358, 367 ЦК України, так як, вони даних правовідносин не регламентують.

Таким чином, суд другої інстанції вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення посилання на норми ст.ст. 358, 367 ЦК України та доповнити її наступним.

Так, відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку як житлового комплексу та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців ( кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні ( позакімнатні ) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку. Допоміжні приміщення у гуртожитку передаються у спільну сумісну власність безоплатно і окремо приватизації не підлягають, співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов'язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями.

Тобто, позивач просить виділити їй в натурі частку допоміжних приміщень, що, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, неможливо без згоди інших співвласників цих приміщень.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 п. 8 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов'язаний дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла ( іншого об'єкта нерухомого майна ), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послу.

Проте, запропонований варіант виділу в натурі частки із спільного майна не відповідає зазначеним вимогам закону та порушує законні права та інтересів відповідачів по справі на вільне користування спірними допоміжними приміщеннями.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 321, 364, 370 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову через його необґрунтованість.

При цьому, враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Окрім цього, інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що позивач через поведінку відповідачів не може вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, частина коридору облаштована під кухню та кладову, експерт зазначив про можливість такого виділу, запропонований варіант поділу позивачем не ексклюзивний, велика кількість власників кімнат у гуртожитку зробила аналогічне перепланування, посилання на лист виконкому Броварської міської ради, в якому зазначено, що перепланування не потребує додаткових дозволів, суд беззаперечно прийняв усі не підтвердженні доводи відповідача, суд повинен був запропонувати позивачеві надати додаткові доводи, ступінь користування коридором не може бути рівним, відповідачі використовують більшу його частину, суд врахував майновий стан відповідачів та необхідність врахування майнового стану позивача, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, доводи відзивів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ( а.с. 192-193, 198-200 ), зокрема, про те, що переобладнання не повинно порушувати інтереси інших співвласників, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, з точки зору суду другої інстанції та з врахуванням викладеного, є обґрунтованими, спростовують зазначені апелянтом доводи з цього приводу та свідчать про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі нежилих приміщень у житловому блоці гуртожитку, в частині мотивів відмови в задоволенні позову, змінити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

В.О. Олійник