Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3591/17 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 2 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/3591/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Замегою О.В. у місті Бердичіві

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 та зобов'язано повернути ОСОБА_1 автомобіль марки ВАЗ 11183-110-20, 2006 року випуску, заводський номер кузову НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач, посилаючись на необ'єктивність та необґрунтованість судового рішення, яке винесене із порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що на підставі недостовірних показів свідка ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов висновку про перебування автомобіля у користуванні відповідача, проте це не відповідає дійсності, справжнє місцезнаходження останнього судом не встановлено. Право керування автомобілем позивачем надано із власної волі та не скасовано.

До суду надійшов відзив позивача ОСОБА_1, в якому зазначено, що автомобіль придбано нею в кредит і сплачено без залучення коштів відповідача. Автомобіль з наданням права користування переданий відповідачу. До суду остання звернулась для захисту свого права як власника транспортного засобу, оскільки відповідач відмовився повертати вказаний автомобіль. Рішення суду першої інстанції позивач вважає обґрунтованим, вмотивованим, винесеним з дотриманням норм чинного законодавства. У зв'язку з цим просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Бердичівського міськрайонного суд Житомирської області залишити без змін.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили рішення скасувати, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував на доводах, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля ВАЗ 11183-110-20, 2006 року випуску, червоного кольору, заводський номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Бердичівським МРЕВ УДАІ 04 квітня 2006 року (а.с. 18), згідно акту обстеження та оцінки майна, що передається в заставу від 02 жовтня 2006 року (а.с. 9) та довідки Територіального сервісного центру 1842 Регіонального сервісного центру в Житомирській області № 1391 від 18 серпня 2017 року зареєстрований за нею. Крім того, в тексті останньої зазначено право ОСОБА_2 користуватися даним транспортним засобом (а.с. 12).

Вказаний автомобіль був переданий ОСОБА_2 у користування, тобто перебував у його законному користуванні. Дана обставина не заперечується представником позивача та останнім зазначено, що технічний паспорт на автомобіль є чинним, право користування ОСОБА_2 не скасовано.

У зв'язку з погіршенням відносин між відповідачем та дочкою позивача, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про витребування майна з володіння відповідача.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що підстава перебування спірного автомобіля у користуванні та володінні ОСОБА_2 відпала, а тому він зобов'язаний повернути автомобіль власнику. Посилаючись на покази свідка ОСОБА_3, яка є сестрою позивача, суд зробив висновок, що автомобіль на даний час знаходиться в користуванні відповідача.

Проте, вказаний висновок не узгоджується з обставинами справи та доказами, які містяться в матеріалах справи.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо скасування права відповідача на користування спірним автомобілем.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено місце перебування автомобіля марки ВАЗ 11183-110-20, 2006 року випуску, заводський номер кузову НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Висновок про перебування останнього у відповідача зроблено зі слів свідка ОСОБА_3 - сестри позивача, яка нещодавно бачила машину вдома у ОСОБА_2 Відповідач зазначає, що машину він повернув позивачу у травні 2017 року, а зі свідком склалися неприязні стосунки, остання тривалий час не приїздить до нього, мешкає в іншому населеному пункті.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1. ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України).

Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частин 1,2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого)без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно),зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава ,на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, в якій зазначено, що за змістом ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про перебування автомобіля у користуванні відповідача. Матеріали справи не містять відомостей щодо намагань позивача, як власника автомобіля, встановити місце знаходження останнього.

У матеріалах справи міститься відповідь Бердичівського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області №3105/203/04-2017 від 19 червня 2017 року на заяву ОСОБА_1 про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак вчинення кримінального правопорушення, які охоплюються поняттям злочину, визначеним ст. 11 КК України.

Беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 користувався автомобілем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке є чинним та ніким не скасовано, тобто є титульнім володільцем автомобіля, а позивачем надано не було надано будь-яких доказів на спростування вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлюють обов'язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст складено 23.11.2108.