Справа № 127/3116/18
Провадження № 22-ц/772/910/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 рокуСправа № 127/3116/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Ан О.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позов мотивовано тим, що сторони з липня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16 листопада 2004 року було розірвано. У лютому 2013 року сторони знову зареєстрували шлюб, який рішенням суду від 01 жовтня 2014 року було розірвано. Від двох шлюбів у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, при цьому відповідач у їхньому вихованні участі не приймає. Починаючи з 2016 року їх син ОСОБА_5 навчається у Вінницькому коледжі Національного університету харчових технологій на платній основі, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 41 026,00 грн.. Оплату за навчання сина вона здійснює самостійно, відповідач у даних витратах участі не бере і на сьогодні нею оплачено освітні послуги по договору за навчання на суму 18 564,00 грн.. Позивач зазначила, що вона працює у фізичної особи-підприємця за трудовим договором, розмір її заробітної плати за 2017 рік склав 34 798,62 грн.. Відповідач сплачує на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів. але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, що становить 1450 грн. на місяць і зазначених аліментів вистачає виключно на часткове покриття основних життєвих потреб дітей. Оплачувати навчання сина їй важко так-як будь-яких додаткових доходів не має, при цьому відповідач проживає окремо, з дітьми зустрічається рідко та приймати участі у додаткових витратах на їх утримання не бажає, а тому просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 9 282,00 грн. як половину фактичного покриття витрат, понесених за оплату навчання сина, а також зобов'язати відповідача сплатити ? суми, що підлягає оплаті за 2018 та 2019 роки відповідно до умов договору №21-АМ про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 12 серпня 2016 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту права, при цьому стягнення витрат на навчання не може безумовно свідчити, що такі витрати викликані особливими обставинами, а тому є додатковими витратами в розумінні ст. 185 Сімейного Кодексу України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, мотивовану тим, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції до спірних правовідносин невірно застосовано норми матеріального права, які їх регулюють, а саме ст. 192 Сімейного Кодексу України, що передбачає можливість збільшення стягнення аліментів, тоді як правовою основою спірних правовідносин є застосування ст. 185 Сімейного Кодексу України, яка визначає обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а тому просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

У відзиві, поданому ОСОБА_4 зазначено, що витрати на навчання дитини в навчальному закладі не є витратами на розвиток її здібностей та повинні враховуватись судом про визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, крім того, сам факт навчання дитини в навчальному закладі не є особливою обставиною, яка породжує обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину в порядку ст. 185 Сімейного Кодексу України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16 листопада 2004 року було розірвано.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2014 року шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 12 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №217 - розірвано.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області 20 лютого 2001 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 17 квітня 2013 року відповідно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів ОСОБА_4, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини даного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 03 червня 2014 року.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_4 визначені судом аліменти сплачує вчасно та у встановленому розмірі, при цьому станом на 20 лютого 2018 року заборгованість по аліментам відсутня, а переплата становить 2 758,78 грн..

Із довідки № ВГ 000000003 від 05 лютого 2018 року, виданої. ФОП ОСОБА_9 видно, що ОСОБА_3 працює на посаді логіста і за період з 01 січня 2017 року по 31 січня 2018 року нараховано дохід від заробітної плати в розмірі 43 228,10 грн., фактично виплачено 34 798,62 грн..

ОСОБА_4 працює у ФОП ОСОБА_10 на посаді водія та за період з березня 2017 року по січень 2018 року отримав заробітну плату у загальному розмірі 36 331,81 грн..

Звернувшись в суд з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, ОСОБА_3 зазначила, що навчання у вищому навчальному закладі відноситься до особливих обставин, пов'язаних з розвитком здібностей дитини, при цьому оплачувати навчання сина їй важко, оскільки додаткових доходів вона не має.

З матеріалів справи видно, що відповідно до договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою №21-АМ від 12 серпня 2016 року, ОСОБА_5 навчається у Вінницькому коледжі НУХТ за денною формою навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста, за спеціальністю «Автомобільний транспорт», спеціалізація «Обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів», у період з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 41 026,00 грн., з яких за 2016 рік - 8 840,00 грн., за 2017 рік - 9 724,00 грн., за 2018 рік - 10 696,00 грн., за 2019 рік - 11 766,00 грн..

Із квитанцій, наданих ОСОБА_3 вбачається, що вона 23 серпня 2016 року сплатила 4 420,00 грн. відповідно до умов договору №21-АМ від 12 серпня 2016 року; 31 серпня 2017 року - 4 862,00 грн.; 05 січня 2018 року - 4 862,00 грн.; 06 січня 2017 року - 4 420,00 грн., на загальну суму в розмірі 18 564,00 грн..

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у стягненні з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, оскільки ОСОБА_5 є неповнолітньою особою, яка навчається на платній основі у Вінницькому коледжі НУХТ, а тому кошти, витрачені позивачем на оплату за навчання в розмірі 19 656,00 грн., на відміну від коштів, які отримуються нею на утримання дитини, є додатковими, відтак з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина цієї грошової суми, а саме 9 282,00 грн..

Так, суд апеляційної інстанції враховуючи матеріальне становище сторін та виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків, передбаченого нормами Сімейного Кодексу України, вважає, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина і при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого, при цьому суд звертає увагу, що наявність додаткових витрат підтверджена належними доказами і з відповідача підлягає стягненню 50% вказаних витрат.

Аналогічні положення містяться у правовому висновку Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс 17.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що вимога позивача щодо зобов'язання відповідача оплатити половину суми, що підлягає оплаті за 2018 рік та 2019 рік відповідно до умов договору №21-АМ про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 12 серпня 2016 року, не підлягає до задоволення, оскільки в даному випадку позивач не набула права на вказану вимогу, оскільки це є вимога на майбутнє, а тому доводи позивача про те, що додаткові витрати можуть фінансуватись наперед ґрунтуються виключно на припущеннях, адже вказані витрати позивачем ще не понесені.

Апеляційний суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198, 199).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 9 282,00 грн., як часткове (половину) покриття фактично понесених витрат з оплати навчання сина ОСОБА_5, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, а також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. (з яких 704,80 грн. за подачу позовної заяви та 1 057,20 грн. за подачу апеляційної скарги) в дохід держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, грошову суму в розмірі 9 282,00 грн., як часткове (половину) покриття фактично понесених витрат з оплати навчання сина ОСОБА_5.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. в дохід держави, з яких 704,80 грн. за подачу позовної заяви та 1 057,20 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук