АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/3898/2018
справа №756/1083/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідач Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Соколової В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Тітова М.Ю. 26 лютого 2018 року у м.Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Нова" про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 7266,79 грн. матеріального збитку; 3000 грн. витрат на правничу допомогу та 640 грн. на відшкодування витрат на оплату судового збору.

Вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2016 року у ДТП, що сталася з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_1, пошкоджено належний йому автомобіль Toyota, державний номер НОМЕР_2, чим спричинено шкоду у розмірі 6566,79 грн. Вартість складання звіту щодо визначення збитку склала 700 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля КІА була застрахована у АТ "СК "НОВА". Зазначає, що страхова компанія припинила своє членство в МТСБУ. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2808цс15, просить стягнути кошти на відшкодування шкоди з її заподіювача.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд не з"ясував обставин справи, не надав оцінки доказам та допустив порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає про неврахування судом правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2808цс15, зокрема з посиланням на яку він обґрунтовував позовні вимоги.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст.369 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2016 року сталася ДТП між автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, та автомобілем Toyota, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило ДТП.

Згідно даних Звіту №2980 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного СПД ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_2, становить 6566,79 грн. Вартість складання звіту становить 700 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 у зв"язку із керуванням автомобілем КІА була застрахована у АТ "СК "НОВА" на підставі Полісу №АЕ/2749085 від 22 грудня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції висновки мотивував тим, що заподіювач шкоди застрахував свою відповідальність, відтак шкода підлягає відшкодуванню за рахунок страховика.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідальність є наслідком та означає засноване на законі зобов'язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із правовими принципами та правилами. Це зобов'язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов'язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов'язання).

При цьому, особа, внаслідок дій якої може бути спричинена шкода, має право застрахувати свою відповідальність у випадках, коли допускається страхування певних видів вини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В контексті цієї правової позиції Верховний Суд України зазначає про свободу права вибору потерпілого вимагати відшкодування шкоди за рахунок заподіювача шкоди чи страховика. Тобто, не ставиться у залежність від наявності у заподіювача шкоди застрахованої відповідальності обов»язок потерпілого подавати позов виключно до страховика заподіювача шкоди.

Суд першої інстанції зазначеного не урахував, унаслідок чого ухвалив помилкове рішення про відмову у захисті порушеного права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Окрім того, позивач ОСОБА_2 просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

З матеріалів справи убачається, що 26 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 (замовник) та ТОВ "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ПРАВОВА РАДА" (виконавець) укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого товариство зобов"язалось представляти інтереси ОСОБА_2 у правових питаннях, пов"язаних з обставинами відшкодування зазначеної вище шкоди.

Згідно із умовами договору, додатку №1 до нього та Квитанцією АТ "УкрСиббанк" №0030 від 26 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 сплачено 3000 грн. за представництво інтересів у суді (підготовка позовної заяви, клопотань тощо, участь в суді першої інстанції).

Пунктом 3.1.7 цього Договору визначено, що замовник зобов"язаний надати довіреність для виконання предмету договору представнику виконавця.

Відповідно до Наказу ТОВ "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ПРАВОВА РАДА" №19-ОД від 26 жовтня 2016 року призначено відповідального за ведення справи юриста ОСОБА_8 (диплом спеціаліста за спеціальність "Правознавство", кваліфікація юрист)

В матеріалах справи також міститься довіреність від 27 жовтня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_2 для виконання договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 представляти його інтереси.

З матеріалів справи убачається, що позовна заява підписана ОСОБА_8 та нею подана до суду, яка зазначена представником та приймала участь у розгляді справи.

Згідно із змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З урахуванням викладеного, оскільки витрати є документально підтвердженими та заяв щодо неспівмірності витрат не надходило, колегія доходить висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Окрім того, при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 сплачено 640 грн. та 960 грн. відповідно, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача на підставі до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4, АДРЕСА_2) 7266,79 грн. матеріального збитку, 3000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу та 1600 грн. на відшкодування витрат на оплату судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 травня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

В.В.Соколова