Справа № 309/3196/15-ц
Провадження № 2/309/284/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Наталії Павлівни про визнання договору купівлі -продажу житлового будинку недійсним.

В обґрунтування позову зазначила про те, що являється рідною сестрою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

З дитинства її брат ОСОБА_2 виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді розумової відсталості з емоційно-вольовими порушеннями, у нього недорозвинений інтелект, він емоційно нестійкий.

Внаслідок психічного захворювання ОСОБА_2 нездатний своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, самостійно виконувати свої цивільні обов'язки. Стан його психічного здоров'я такий, що він не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, правильно орієнтуватись у навколишньому середовищі. ОСОБА_2 впродовж всього свого життя перебуває під постійним наглядом лікаря-психіатра і потребує систематичного лікування.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2016 року визнано ОСОБА_2 недієздатним, встановлено над недієздатним ОСОБА_2 опіку, призначено ОСОБА_1 його опікуном.

Наприкінці 2014 року позивачка звернулася за правовою допомогою до адвоката і на адвокатський запит Хустським ДПТІ надано відповідь з доданими документами, згідно яких будинок АДРЕСА_1 що належав на праві власності ОСОБА_2 проданий громадянину ОСОБА_3 29.10.2011 року.

Відповідно до ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року, ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на розпорядження майном за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У зв'язку з цим, не відповідають дійсності положення договору про те, що укладення договору відповідає інтересам сторони продавця, волевиявлення продавця є вільним і усвідомленим, відповідає внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Крім того, ОСОБА_2 не отримував жодних грошових коштів за договором купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року.

Як вбачається з Акту судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року, висновку судово-психіатричного експерта №187 від 08.09.2016 року - ОСОБА_2 з дитинства хворіє на психічні захворювання, а тому на дату укладення оспорюваного договору він не міг усвідомлювати значення своїх дій, у зв'язку із чим оспорюваний договір купівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2015 року є недійсним.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З дати отримання відповіді з Хустського ДПТІ, коли ОСОБА_1 дізналася про порушення прав свого брата і розпочався строк на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним.

Позивачка просила ухвалити рішення, яким поновити строк на звернення до суду. Визнати договір купівлі -продажу житлового будинку, укладеного 29.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., зареєстрований у реєстрі за № 2789-недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

В судове засідання 19.02.2018 року позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з'явилися. Представник позивача ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задоволити з наведених у заяві підстав.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що 29.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за ініціативою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_3 було дотримано всі умови договору, сплачено ОСОБА_2 20072 грн. та надано право довічно проживати у вказаному будинку.

Даний будинок належав продавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Хустською державною нотаріальною конторою від 08.10.2010 року за реєстровим № 1-1805, та зареєстрованого в Хустському ДПТІ в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 902.

За десять місяців до укладення оспорюваного договору, ОСОБА_2, оформив свідоцтво про на спадщину за законом, зареєстрував будинок в Хустському ДПТІ, сплачував при цьому кошти в банкових установах, і ні брат, ні сестра участі в цьому не приймали.

На момент укладення договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_2 не був визнаний недієздатним, на обліку у психіатра не перебував, зовнішніх ознак хвороби при спілкуванні не виявляв. Дані обставини, стверджуються документами наданими нотаріусом, яким на момент укладення договору купівлі-продажу було перевірено його дієздатність.

В постанові слідчого Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області від 30.06.2015 року про закриття кримінального провадження, зазначено про те, що гр.ОСОБА_2 до часу укладення оспорюваного договору, на обліку у лікаря психіатра не стояв, обмежено дієздатним чи недієздатним визнаний не був. При спілкуванні слідчого з гр. ОСОБА_2 явно виражених психічних розладів у нього виявлено не було, а тому ОСОБА_3 міг не знати про наявність чи відсутність у останнього будь-яких захворювань.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар-психіатр ОСОБА_7, ствердив, що почав спілкування з ОСОБА_2 у 2016 році, про стан його здоров'я на момент укладення договору повідомити нічого не міг. Згідно медичної документації з 2012 року ОСОБА_2 стояв на обліку у лікаря-психіатра з приводу алкоголізму та токсичного гепатиту. Також зазначив, що зловживання алкогольними напоями могло призвести до загострення його хвороби.

Після укладення оспорюваного договору ОСОБА_2 деякий час проживав у АДРЕСА_1 Закарпатської обласіт, як і було передбачено умовами договору. Через декілька років будинок прийшов у непридатний для про проживання стан, оскільки ніхто з родичів ОСОБА_2 не допомагав і останній попросив дозволу проживати в будинку у дружини відповідача. ОСОБА_2 було надано кімнату в будинку АДРЕСА_1. Після того як у ОСОБА_2 закінчилися кошти, він постійно просив їх у відповідача та його дружини, оскільки був одинокою людиною та ніхто з ним не опікувався.

Деякий час вони допомагали йому, надавали кошти, продукти харчування. Потім дізналися, що позивачка ОСОБА_1 оформила опіку та призначена опікуном над ОСОБА_2, отримує його пенсію.

Незважаючи на тривалий розгляд справи у суді, весь цей час позивачка проживала в Росії, а ОСОБА_2 в будинку дружини відповідача.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, сестра позивачки ОСОБА_8 пояснила, що нібито опікувалась ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_1, однак не могла пояснити в чому ця опіка проявлялась. Ствердила, що в 2012 році їй та ОСОБА_1 стало відомо про укладення ОСОБА_2 договору купівлі -продажу житлового будинку.

З позовної заяви та уточненого позову вбачається, що наприкінці 2014 року позивачка дізналася про укладення оспорюваного договору. Дана обставина не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні як позивачка так і свідок заявили, що дізналися про даний договір у 2012 році.

Такі ж покази надавалися позивачкою, допитаною в якості свідка в рамках кримінального провадження № 000399, яке у відповідності до постанови від 30.06.2015 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Постанова про закриття кримінального провадження позивачкою не оскаржувалась.

Наприкінці 2017 року, коли ці обставини були встановлені в судовому засіданні, позивачка звернулась до правоохоронних органів та надала додаткові пояснення у рамках кримінального провадження.

На думку відповідача надуманими є твердження позивачки про те, що ОСОБА_2 з дитинства не міг усвідомлювати своїх дій та потребував опіки. Ці доводи спростовуються, тим, що після смерті батьків, ОСОБА_2 самостійно прийняв спадщину, подавав заяви до органу місцевого самоврядування щодо оформлення земельної ділянки, проживав сам, працював по найму у людей і ніхто ним не опікувався. Активність позивачки проявилася лише для того, щоб дістати вигоду. Жодної опіки та наміру в майбутньому опікуватись ОСОБА_2, позивачка не має. Вона є громадянкою Російської Федерації, постійно проживає в Росії і знаходиться в Україні лише на час розгляду даної справи в суді.

В ході судового засідання, з пояснень лікаря психіатра ОСОБА_7 було встановлено, що лише в 2012 році ОСОБА_2 був поставлений на облік лікарем психіатром з приводу алкоголізму, а почав його лікувати в 2016 році, тобто через п'ять років з моменту укладення оспорюваного договору. Також спеціаліст ствердив, що загострення хвороби відбулося, через зловживання спиртними напоями.

На момент укладення договору приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Рошинець Н.П. було дотримано норми закону, перевірено дієздатність сторін.

Представник відповідача ОСОБА_6 просила відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

В судове засідання 19.02.2018 року відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не з'явилися. Представник відповідача ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про ча і місце судового розгляду. 06.11.2017 року до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності приватного нотаріуса, заперечила щодо задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених в заяві (т.1 а.с. 245).

Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду в попередніх судових засіданнях, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В ході судового розгляду представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 навела докази в обґрунтування позовних вимог, які дають суду підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що згідно акту судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року та висновку судово-психіатричного експерта №187 від 08.09.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, виявляє ознаки вродженого недоумства стійкого хронічного психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з емоційно-вольовими порушеннями, обтяженою токсичною енцефалопатією, про що свідчать значні труднощі у засвоєнні шкільної програми, визнання непридатним до служби в армії, облік у психіатра, результати стаціонарних обстежень в психіатричних лікарнях та військовому шпиталі, неодноразові огляди психіатра в Хустському психонаркологічному диспансері, тривале систематичне зловживання спиртними напоями в анамнезі та клінічні ознаки-низький рівень знань, конкретно-образне сповільнене за темпом мислення, примітивність понять, звуження кола інтересів, ослаблена пам'ять, недорозвинений інтелект, недостатня критика, неврологічна симптоматика. По психічному стану ОСОБА_2 позбавлений здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2016 року ОСОБА_2 визнано недієздатним, встановлено над недієздатним ОСОБА_2 опіку, призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2.

29.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 Хустського району Закарпатської області. Даний будинок належав продавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Хустською державною нотаріальною конторою від 08.10.2010 року за реєстровим № 1-1805, та зареєстрованого в Хустському ДПТ в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 902.

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста лікар - психіатр ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_2 виявляє ознаки вродженого недоумства, стійкого хронічного психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості, що унеможливлювала розуміння своїх дій та здатність керувати ними.

Актом судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року встановлено, що 29.10.2011 року ОСОБА_2 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору купівлі-продажу.

Приписами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року, ОСОБА_2 не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на розпорядження майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Хустського району , Закарпатської області, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_1 заявлений в інтересах ОСОБА_2, який є недієздатним і потребує соціального захисту, суд виходячи із завдань та основних засад цивільного судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду з метою ефективного захисту порушеного права недієздатної особи, вважає за необхідне поновити строк позовної давності ОСОБА_1 для захисту інтересів ОСОБА_2

Одночасно суд вважає за необхідне повідомити орган опіки та піклування Хустської РДа про те, що опікун ОСОБА_1 не проживає на території України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 2, 81-83, 175, 177,184 , 259 , 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 261 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Поновити строк позовної давності ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку, укладений 29.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., зареєстрований у реєстрі за №2789 та скасувати державну реєстрацію права власності.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Волощук О.Я.

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.