Номер провадження: 22-ц/785/7710/18
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Бєляєвої А.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_2

відповідач -ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної часткової власності та визнання права власності на частку у нерухомому майні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року про забезпечення позову (суддяСегеда О.М.)

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної часткової власності та визнання права власності на частку у нерухомому майні.

Під час розгляду справи, ОСОБА_2 надав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, із 1/3 частки вказаної квартири, яка належала померлому ОСОБА_5, посилаючись на те, що спірним майном є 1/12 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 та позивач вважає, що відповідачка буде вживати заходів, які перешкоджатимуть виконанню судового рішення у випадку задоволення позову, шляхом його відчуження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року заява ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної часткової власності та визнання право власності на частку у нерухомому майні задоволена. Накладений арешт на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_5

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову заявнику, посилаючись на те, що ухвала є незаконною, оскільки під час її винесення допущено порушення її законних прав та інтересів.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3зазначає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, якою визначено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення, в зв'язку з чим вважає, що ухвала підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

В судове засідання, призначене на 21 листопада 2018 року ОСОБА_2 не з'явився, був сповіщений належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної часткової власності та визнання права власності на частку у нерухомому майні.

Під час розгляду справи, ОСОБА_2 надав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, із 1/3 частки вказаної квартири, яка належала померлому ОСОБА_5, посилаючись на те, що спірним майном є 1/12 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 та позивач вважає, що відповідачка буде вживати заходів, які перешкоджатимуть виконанню судового рішення у випадку задоволення позову, шляхом його відчуження.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд виходив з того, що позивач звернувся до суду із позовом про визначення часток у праві спільної часткової власності та визнання права власності, а відповідачці на праві спільної часткової власності належить спірне нерухоме майно, яке вона може відчужити, тобто існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України суд залежно від обставин справи може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст, 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Також суд визнав, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки суд застосовуючи заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_5, виходив з того, що забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, якою визначено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом було визнано, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню, а вимоги заяви про забезпечення позову є обґрунтованими, оскільки між сторонами існує спір з приводу 1/12 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, з яких на праві спільної часткової власності належить: 1/3 - ОСОБА_5, 1/3 - ОСОБА_3, 1/3 - ОСОБА_6

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 листопада 2018 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець