Провадження №2/428/2124/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є власником домоволодіння, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33. Відповідач є колишнім власником вказаного домоволодіння, зареєстрованого за вказаною адресою. Згідно умов договору купівлі-продажу будинку відповідач зобовязався знятись з реєстраційного обліку до 13.10.2018 року. На даний час відповідач з реєстраційного обліку не знявся, у звязку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду.

Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Позивач у позовній заяві зазначила прохання про розгляд справи без її участі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку серії ННК №889195 від 06.10.2018 року ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1, 9/10 часток житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33.

У відповідності до копії договору купівлі-продажу житлового будинку серії ННК №889196 від 06.10.2018 року ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1, 1/10 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33.

У відповідності до п. 8 вказаних договорів відповідач зобовязується зняти з реєстрації місця проживання усіх зареєстрованих у відчужуваному нерухомому майні до 13.10.2018 року.

Згідно копії домової книги за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33 за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2.

З копії довідки Сиротинської селищної ради №993 від 06.11.2018 року за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33 станом на 13.10.2018 року зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Аналізуючи викладене вбачається, що право власності відповідача на домоволодіння, розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33, припинено на підставі договорів купівлі-продажу будинку серії ННК №889195 та серії ННК №889196 від 06.10.2018 року. Власником вказаного домоволодіння на даний час є позивач, яка має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом.

У відповідності до ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на зазначене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії ЕН №141842, виданий 12.03.2002 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул. Миру, буд. 33.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель