Справа № 453/1726/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/707/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області в складі судді Яснського Ю.Є. від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання об'єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямСколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року, яке доповнено додатковим рішенням цього суду від 17 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання об'єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю, відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Вважає рішення незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким, в якому висновки суду не відповідають обставинам та матеріалам справи. Зазначає, що судом не взято до уваги та не надано належної оцінки, що сторонами було проведено капітальний ремонт, перевлаштування будинку, частково розбір старого та надбудови нового поверху будинку, а також інші переобладнання зазначені в судовій експертизі. Вказує на те, що предметом доказування у справі є те, що спірне майно є спільною сумісною власністю, оскільки майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових затрат або затрат другого з подружжя; майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних грошових затрат та затрат позивача.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 - не з'явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за її відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що її інтереси в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника відповідача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи осіб, що беруть участь у справі в межах мотивів позовної заяви, заяви про уточнення предмету позову, заперечення на позовну заяву, апеляційної скарги, а також пояснень учасників справи та їх представників у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п.2 ч.1 ст.57, ч.1 ст. 62 СК України, ч.1 ст. 11, ч.1 ст.57 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що згідно договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та частини земельної ділянки від 27.02.2009 року, який наявний в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар цілий дерев'яний житловий будинок з двох кімнат, розміром житлової площі 39,8 метрів квадратних та кухні, загальною площею 69,2 метрів квадратних, зазначений в плані літерою «А-1», господарські будівлі і споруди: сарай «Б», навіс «В», вбиральню «Г», навіс «Д», огорожу «І», колодязь «К» та земельну ділянку площею 0,1000 га (одна тисяча квадратних метрів), що становить 40/100 (сорок сотих) ідеальних частин земельної ділянки, яка в цілому складається з 0,2500 (дві тисячі п'ятсот квадратних метрів), на якій розташовані вищевказані будівлі, надану для обслуговування житлового будинку без зміни її цільового призначення, які знаходяться в АДРЕСА_1. 08.08.2013 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 31.08.2002 року у Орявській сільській раді Сколівського району Львівської області, актовий запис № 4. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_2. В матеріалах справи наявний висновок №1946 судової будівельно-технічної експертизи від 31.08.2016 року, згідно якого будинок АДРЕСА_1, є об»єктом незавершеного будівництва з відсотком готовності 86,46%. Інвентаризаційна вартість житлового будинку, з облаштованою добудовою з шлакоблоків та мансардним дерев»яним поверхом, на АДРЕСА_1 становить 730551,00 грн. При співставлені натурального огляду з даними які містяться у технічному паспорті виготовленого Стрийським БТІ станом на 23.07.2009 року встановлено, що у даному житловому будинку були проведені наступні будівльно-ремонтні роботи: здійснено добудову до будинку з шлакоблоків; проведено заміну конструкції даху та облаштовано мансардний поверх; зовнішні стіни даного житлового будинку обшито фальш брусом (блокхаусом); по будинку розведено нову електропроводку; влаштовано мателопластикові віконні блоки; влаштовано вхідні металеві та дерев»яні міжкімнатні; стіни коридору першого поверху обшито дерев»яною вагонкою та на мансардному поверсі стіни та стеля обшита дерев»яною вагонкою. В судовому засіданні сторони не заперечували, що реконструкцію будинку, що в АДРЕСА_1 було проведено позивачем та відповідачем під час перебування у шлюбі за спільні кошти. Однак представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вказав про відсутність підстав для задоволення позову через відсутність визначення вартості ремонтних та будівельних робіт, які були проведені, а також визначення вартості будинку станом на час вирішення спору як у стані який існував до проведення таких робіт так і після нього, які є визначальними при вирішенні даного спору. Згідно технічного паспорту на житловий будинок в АДРЕСА_1, виготовленого станом на 19.10.2016 року ФОП ОСОБА_7, вбачається, що на такому наявна відмітка про самочинне будівництво та зазначено, що прибудова під. літ. «А-1», мансарда під літ. «а1м/н», сарай під літ. «З» збудовані самочинно. Загальна площа приміщень під літ. «А-1» по 1-му поверсі 96,9 кв.м., житлова - 47,4 кв.м., загальна площа по 2-му поверсі 109,8 кв.м, житлова -82,6 кв., всього по будинку загальна площа 206,7 кв.м., житлова 130,0 кв.м. Враховуючи, що для визначення вартості ремонтних та будівельних робіт, які були проведені, а також визначення вартості будинку станом на час вирішення спору як у стані, який існував до проведення таких робіт так і після нього з метою перевірки чи відбулось істотне збільшення вартості будинку внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін чи затрат другого з подружжя, необхідні спеціальні знання. Суд, за приписами ст. 10 ЦПК України, вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні не заявляла клопотання про призначення експертизи для визначення вартості ремонтних та будівельних робіт, які були проведені, а також визначення вартості будинку станом на час вирішення спору як у стані який існував до проведення таких робіт так і після нього з метою перевірки чи відбулось істотне збільшення вартості будинку, а просила взяти до уваги висновок №1946 судової будівельно-технічної експертизи від 31.08.2016 року, вважаючи його належним доказом по справі. Як вбачається із вищезгаданого висновку, в такому не вказано вартості ремонтних та будівельних робіт, які були проведені, а також не визначено вартості будинку станом на час вирішення спору як у стані який існував до проведення таких робіт так і після нього з метою перевірки чи відбулось істотне збільшення вартості будинку внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін чи затрат другого з подружжя, а зазначено лише те, що будинок є об'єктом незавершеного будівництва з відсотком готовності 86,46 %, інвентаризаційна вартість з облаштованою добудовою та мансардним поверхом, та будівельні роботи, які були проведені. Вищевикладене дає суду підстави зробити висновок, що позивачем не надано доказів того, що будинок в АДРЕСА_1 за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, щоб його можна було визнати за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивачем на надано суду підтверджень щодо істотного збільшення вартості будинку, не визначено та не встановлено вартості будинку станом на час вирішення спору як у стані, який існував до проведення таких робіт, так і після нього, який би давав можливість визначити чи дійсно під час шлюбу істотно збільшилась його вартість внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат одного з подружжя для вирішення будинку об'єктом права спільної сумісної, від проведення експертизи для визначення такої вартості представник позивача ОСОБА_3, відмовилась та просила врахувати наявний висновок №1946, відтак суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в цілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду - немає.

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, уточненим в ході розгляду справи, в якому просив визнати об'єкт незавершеного будівництва з відсотком готовності 86,46% - будинок АДРЕСА_1 з облаштованою добудовою із шлакоблоків та мансардним дерев'яним поверхом, інвентаризаційною вартістю 730551, 00 грн. спільною сумісною власністю подружжя його та відповідача.

В поданому позові покликався на те, що 31.08.2002 року Орявською сільською радою Сколівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_4. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 08.08.2013 року їхній шлюб було розірвано. Під час шлюбу ОСОБА_6 27.02.2009 року, його дружині ОСОБА_4 (Відповідачці) було подаровано цілий дерев'яний житловий будинок з двох кімнат, розміром житлової площі 39,8 м.кв. та кухні, загальною площею 69,2 м.кв., зазначений в плані літерою «А-1», господарські будівлі і споруди: сарай «Б», навіс «В», вбиральню «Г», навіс «Д», огорожу «І», колодязь «К» та земельну ділянку площею 0,1000 га, що становить 40/100 ідеальних частин земельної ділянки, яка в цілому складається з 0,2500 кв.м., на якій розташовані вищевказані будівлі, надану для обслуговування житлового будинку без зміни її цільового призначення, які знаходяться в АДРЕСА_1 (п. 1 договору). Загальна вартість будівель на момент оформлення договору дарування становила 70 727 гривень, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становила 3140,72 грн (п. 3 договору). Дар було оцінено сторонами в 74000 (сімдесять чотири тисячі) гривень (п. 4 договору). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П. 27.02.2009 та зареєстровано в реєстрі за № 244. Після отримання дарунку вони з дружиною почали перебудову даного будинку. Зокрема, до часу припинення між ними відносин в будинковолодінні було зроблено наступні роботи: було виготовлено новий монолітний фундамент 12 м х 13 м висотою близько 80 см, шириною 50 см довжина 58 метрів в землі (оскільки будинок не мав фундаменту); зроблено фундамент над землею висотою близько 1 м. (ті ж 58 метрів); на першому поверсі добудовано ванну кімнату з кухнею приблизною площею 24 м.кв (3х8 м) з блоків, які на даний час не дороблено (залито стяжку, стіни без штукатурки, виведено каналізацію, підведена воду, є 2 пластикові вікна розміром приблизно 1,0 м х 1,5 м та 0,70 м х 0,50 м та залізні двері розміром (приблизно) 2 м х 0,9 м.; було демонтовано дах та збудовано другий поверх тих же розмірів, що і перший (приблизно 12 м х 13 м). Зроблено новий дах. Новозбудований будинок оббито дерев'яним блокгаузом, на другому поверсі зроблено 4 кімнати і коридор. До будинку підведено, а в будинку зроблено нову електричну проводку. До всіх кімнат зроблено дерев'яні двері, пластикові вікна, дерев'яна підлога. Оскільки колодязь завалився, колодязь повністю перероблено на новий: вимуровано з каменю, зроблено дах, стіни обшиті брусом. Також в будинковолодінні нами було збудовано новий сарай (дровітня і сарай для господарських інструментів) з бруса на сваях. З врахуванням наведено, просить на підставі ст. 62 СК України визнати об'єкт незавершеного будівництва об'єктом права спільної сумісної власності.

Дійсно, відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім цього, відповідно до ст. 331 ЦК України (станом на 2017р.), право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) . У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Також, відповідно до ст. 332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Право власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду. Власник матеріалу, який набув право власності на виготовлену з нього річ, зобов'язаний відшкодувати вартість переробки особі, яка її здійснила, якщо інше не встановлено договором.

Також, дійсно, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-47цс16 від 7.09.2016 року на який посилалась і сторона позивача при обґрунтування своєї позиції по суті спору:

«Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, урахувавши ті обставини, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на S_1 частину спірного об'єкта незавершеного будівництва.»

Схожими за змістом є і правові позиції у справах №6-56цс12 від 20.06.2012 року та №6-2710цс15 від 16.12.2015 року.

Як, також, вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та визнано, - сторонами за час перебування у шлюбі спільними зусиллями та за спільні кошти було здійснено реконструкцію будинковолодіння, яке за час шлюбу набула у особисту власність відповідач за договором дарування від 27.02.2009 року, а саме будинок та господарські будівлі за адресою Львівська область, Сколівський район с.Погар вул. Котляревського №55. Внаслідок реконструкції будинколодіння значно видозмінилося та на даний час як сам колишній будинок (істотно збільшився в об'ємі), так і господарські будівлі (частково видозмінені, частково створені нові), - істотно відрізняються від тих об'єктів, які набула у свою власність відповідач за договором дарування.

Вказане окрім пояснень сторін та їх представників підтверджується довідкою про склад сім'ї сторін, даними про працевлаштування позивача та отримані доходи в Чеській Республіці у спірний період, товарними чеками та квитанціями на придбання будівельних матеріалів сторонами для проведення будівництва у спірний період, технічним паспортом та будинковолодіння та проведеною судовою експертизою щодо вартості чинних об'єктів будинковолодіння, фотознімками будинковолодіння (Т1 а.с. 26-27, 44-53, 60-62, 213-215, 175-181, 124-131, 95-104, 169-173).

Однак, відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову . Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Також, як вбачається із пояснень сторін та жодною з сторін не заперечувалось, а також вбачається із технічного паспорта на будинковолодіння (садибний (індивідуальний) житловий будинок), - спільна реконструкція сторонами будинковолодіння належного до цього відповідачці здійснювалась самовільно, без жодних на те рішень відповідних компетентних органів та дозволів на здійснення будівництва.

Відповідно слід вважати, що новостворені в процесі реконструкції та реконструйовані об'єкти не слід вважати об'єктами незавершеного будівництва чи незавершеної реконструкції, оскільки такими є лише об'єкти, які створюються, реконструюються у встановленому законом порядку та саме про такі об'єкти та можливість визнання таких об'єктів - об'єктами спільної сумісної власності подружжя та можливість визначення часток у таких йдеться у згаданих постановах Верховного Суду України.

Спірні ж об'єкти є об'єктами самовільного будівництва і відповідно сторони не можуть набути такі об'єкти у спільну сумісну власність як і у особисту.

Враховуючи вказане підстав для задоволення заявлених позовних вимог у суду першої інстанції не було.

Тому апеляційну скаргу слід визнати безпідставною та залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Однак вказане не позбавляє позивача права на відшкодування здійснених ним витрат на влаштовані об'єкти, будівельних матеріалів, тощо, тобто вирішення питання про захист своїх прав у інший спосіб.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра