ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/125/17

провадження № 22-ц/4809/151/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Черненка В.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у складі судді Шепетька В.І. від 18 червня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Парі-Матч» про визнання кредитного договору недійсним та встановлення факту зняття коштів банком без згоди клієнта на користь іншої особи, -

встановив:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 13.07.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

25 вересня 2013 року ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито рахунок, згідно якого він отримав кредит у розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов даного договору, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим Договором.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, утворилася заборгованість, яка станом на 25.10.2016 року становить 36 449,95 грн., з яких: 34 238,05 грн. - складова заборгованість за кредитом за ставкою 3,5%; а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 1711,90 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Парі-Матч» та просив визнати недійсним укладений між ним та банком кредитний договір від 13.07.2010 року та встановити факт зняття коштів банком без згоди клієнта на користь іншої особи. В обґрунтування вимог зазначав, що 13 липня 2010 року між ним та банком укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого на платіжну картку встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. У зв'язку з добросовісним виконанням зобов'язань за даним договором, йому було запропоновано працівниками банку збільшення кредитного ліміту, при цьому ніяких договорів щодо зміни кредитного ліміту він не підписував. Отже, банком не доведено на виконання якого кредитного договору та на яких умовах було відкрито кредитний рахунок, надані кошти, оформлено і видано йому платіжні картки та по якому із договорів здійснено їх пере випуск. Крім того, банком не надано належних доказів укладання між ними договору на зазначених в позовній заяві умовах, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не містять його підпису, а тому не можуть вважатися складовою частиною укладеного договору. Також заперечує наявність заборгованості та отримання кредитних коштів. Зазначав, що відповідно до виписки по карті клієнта №138470 від 29.07.2016 року, із зазначеної карти 28 листопада 2015 року в 20 год. 16 хв., 20 год. 26 хв., 20 год. 28 хв., 20 год. 31 хв., та 20 год. 33 хв., 28.11.2015 року було знято грошові кошти в сумі 4500 грн., 4500 грн., 4900 грн., 3000 грн., 1500 грн., відповідно. Кошти були переведені через Приват 24 на PariMatch, номер ігрового рахунку 1307849. З цього приводу він 07.03.2016 року звернувся до банку, однак відповіді так і не отримав, чим банк порушив вимоги ЗУ «Про звернення громадян» розділ «Порядок розгляду звернень громадян». Звернення було написане письмово відповідно до вимог ст. 5 вищевказаного Закону України. З наведеного вбачається, що при здійснені платіжних операцій 28 листопада 2015 року на загальну суму 18999 грн., відповідач не використовував особисто електронний платіжний засіб, відповідач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера, ПІН коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин, не мав жодної заборгованості перед Банком до несанкціонованого зняття коштів з картки відповідача, тому він жодним чином не може нести відповідальність за такі платіжні операції здійсненні за допомогою платіжної картки №138470.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 червня 2018 року у задоволені позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано належних доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору.

Такий висновок суду є правильним та відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статей 638, 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі і згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як убачається з матеріалів справи, 13 липня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої оформив зарплатну картку /т.1 а.с.8/.

Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, обумовлених у позові, а також номер картки, яка видавалася за цією заявою.

Крім того, надана позивачем виписка по рахунку 8100****9547, також є неналежним доказом наявності між сторонами кредитного договору від 13.07.2010 року, оскільки вона містить інформацію про рух коштів з 04.12.2009 року, і з її змісту не просліджується правового причинно- наслідкового зв'язку із анкетою-заявою від 13 липня 2010 року.

При цьому з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором від 2009 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не звертався, змін до даного позову не вносив.

Разом з тим, ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року позивача було зобов'язано надати оригінал заяви від 13.07.2010 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак банком вимога суду не була виконана, пославшись при цьому на відсутність оригіналів кредитних договорів в архівах банку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених вимог.

Наведені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018 року.

Головуючий:

Судді: