Справа № 477/656/17
Провадження № 2/477/291/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарями судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю:

позивачки ОСОБА_3, її представників ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, третя особа Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 році позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просили усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязанням відповідача демонтувати та переставити паркан з провулку між вулицями Тимирязєва та вул. Поштова в с. Полігон Вітовського району Миколаївської області, звільнивши проїзд до її квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона із сімєю поживає в зазначеній квартирі, а по сусідству АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_8, який захопив близько 25 м. в провулку між вул. Тимирязєва та вул. Поштова, поставивши паркан в провулку між вулицями та заважає доступу до її ділянки, на якій розміщується вказана квартира, і не дозволяє підвезти дрова та вугілля для опалення приміщень, підвезти чи вивези побутові предмети та відходи.

Тому просила зобовязати відповідача перенести паркан, зобовязавши його надати доступ до земельної ділянки, на якій знаходиться її квартира по вул. Тимирязєва в с. Полігон.

В судовому засіданні вона та її представники позов підтримали та просили задовольнити з тих же підстав, а також зазначила, що загородження провулку не дозволяє їй та іншим мешканцям користуватися ним, вони змушені далеко обходити, щоб потрапити з вулиці на вулицю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, вказуючи, що позивачці земельна ділянка не відведена і не належить на праві приватної власності, тому підстав для задоволення позову немає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до договору від 13 січня 1992 року громадянин ОСОБА_9 придбав квартиру № 3 житлового будинку № 18 по вул. Тимирязєва в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області.

В той же час, згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 14 грудня 2004 року, виданого Полігонівською сільською радою Жотвневого району Миколаївської області вказана квартира була передана у приватну власність відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_3, тобто позивачці, та ще ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12, кожному по ? частині (а.с. 13).

Крім того рішенням № 135 від 14 жовтня 1992 року Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, було вирішено закріпити за ОСОБА_9 земельну ділянку, прилеглу до будинку (квартири) площею 0,075 га.

Однак відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_9, який був чоловіком позивачки, він помер 21 грудня 2002 року, тобто свідоцтво про право власності в порядку приватизації було оформлено після його смерті і до співвласника квартири він не увійшов.

Таким чином суд вбачає, що для обслуговування квартири сільською радою була виділена земельна ділянка, хоча вона до кінця, ні особою, якій вона виділялася, ні його правонаступниками, не оформлена.

В серпні 2015 року земельною комісією Полігонівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області була розглянута скарга позивачки. З виходом на місцевість, було встановлено, що будинок, в якому мешкає відповідач, складається з трьох квартир одноповерхового будинку, вхід до двору крайньої квартири зі сторони вулиці Поштової можливий лише через сусідський двір. Для зручності він на протязі багатьох років користується в'їздом з вулиці Тимирязєва, для цього ним було вивезено сміття та розчищено дорогу по цій вулиці. На даний час він загородив територію біля будинку, при цьому провулок між вулицями Поштовою та Тимирязєва не загороджений. Будинок позивачки знаходиться по сусідству з його будинком, доступ до двору позивачки є з вулиці Тимирязєва.

Представник відповідача не заперечував про існування паркану, який знаходиться в провулку між вул. Тимирязєва та вул. Поштова с. Полігон, тому дана обставина, відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Із технічного паспорту квартири, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, вбачається, що квартира № 3 житлового будинку № 18-а по вул. Тимирязєва в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області, є квартирою посімейного, спільного заселення, яка розташована на першому поверсі одноповерхового будинку, загальною площею 86,5 кв.м.

Відповідно до викопіювання з Генерального плану с. Полігон Вітовського району, визначені межі земельних ділянок, прилеглих до житлових будинків, де проживають позивачка та відповідач.

Відповідно до ст. 38 та ст. 39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Також, в ст. 40 цього ж Кодексу передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та

обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

В ст. 42 ЗК України визначено також, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

В ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Також, в ст. 92 ЗК України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають і співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (п. д) ч. 1 ).

Відповідно ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Право власності або ж право постійного користування земельною ділянкою виникає після отримання документа, що посвідчує таке право та його державної реєстрації.

Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. (Ст. 158 ЗК України).

Також, статтею 316 ЦК України в ч. 1 передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (Ст. 321 ЦК України).

В ст. 382 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

В статті 396 ЦК України передбачено, що захист речових прав на чуже майно особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що відповідач, поставивши паркан в провулку між вул. Тимирязєва та вул. Поштова с. Полігон Вітовського (тепер Жовтневого) району порушив право позивачки як співвласниці квартири № 3 житлового будинку № 18-а по вул. Тимирязєва цього села, на вільне користування власністю та земельною ділянкою, необхідною для обслуговування квартири, а також порушив її права як члена громади с. Полігон Шевченківської сільської ради Вітовського району захопивши землі загального користування. Тому її права, в межах заявлених вимог, слід захистити шляхом покладення обов'язку демонтувати паркан та звільнити проїзду до її квартири зі сторони вул. Тимирязєва.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивачки стягуються судові витрати, а судові витрати, понесені відповідачем - ні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 267 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, звільнивши проїзд до квартири № 3 в будинку

№ 18-а по вул. Тимирязєва села Полігон Вітовського району Миколаївської області, шляхом демонтажу паркану з боку вулиці Тимирязєва в провулку між вул. Тимирязєва та вул. Поштова цього села.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді сплаченого нею при поданні позову судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів після складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину, його повний текст складено 27 лютого 2018 року.

Суддя Р.В. Козаченко