Справа № 668/3011/16-ц
12 квітня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.,
при секретарі Матієнко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Територіальної громади ОСОБА_1 міської ради, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона» про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,
Прокурор Херсонської місцевої прокуратури звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що Територіальній громаді м.Херсона ОСОБА_1 міської ради на праві комунальної власності належала будівля станції підвищеного тиску площею 182,4 км за адресою: м. Херсон, вул. Тираспільська, 60-б. Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 26.02.2013 року №996 зазначена будівля закріплена за МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона». Прокурор вказує, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 11.03.2008 року визнано таким, що відбувся договір купівлі-продажу від 21.07.2001 року, укладеним між КП «Лиман» та ОСОБА_5, предметом якого є нежилі приміщення з огорожею, загальною площею 311 кв.м., розташовані за адресою: м.Херсон, вул.Тираспільська, 60-б та визнано за ОСОБА_5 право власності на даний обєкт. Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 міська рада звернулася до апеляційного суду зі скаргою. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19.07.2011 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. У травні 2008 року ОСОБА_5 звернувся до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом до ОСОБА_1 міськвиконкому, в якому він просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок під літ. «А» з господарською будівлею «літ. Б», огорожею, зазначеною під літ. №№1,2,3,4 які розташовані а адресою: м. Херсон, вул.Тираспільська, 60-б. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 24.06.2008 року позов ОСОБА_5 задоволено, проте рішенням Апеляційного суду Херсонської області вказане рішення Суворовського суду м. Херсона від 21.07.2011 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Після отримання права власності на підставі рішення суду, яке наразі скасовано, ОСОБА_5, не маючи права на відчуження вказаного майна, 21.09.2009 року уклав договір купівлі-продажу зазначеного обєкту нерухомості з ОСОБА_6 06.05.2011 року ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 Пізніше 22.12.2014 року ОСОБА_7 уклала договір купівлі продажу вказаного нерухомого майна з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Таким чином спірна будівля площею 306 кв.м. на даний час належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 кожному. Виходом представників Управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради спільно з представником МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона» за адресою: м.Херсон. вул.Тираспільська, 60-б встановлено, що за вказаною адресою розташований обєкт комунальної власності міської територіальної громади, а саме станція підвищеного тиску. У звязку з цим прокурор просив визнати за територіальною громадою м. Херсона в особі ОСОБА_1 міської ради право власності на обєкт нерухомості будівлю (станція підвищеного тиску), що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Тираспільська, 60-б на земельній ділянці площею 1638 кв.м. та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Територіальної громади м.Херсона в особі ОСОБА_1 міської ради обєкт нерухомості вартістю 148000 грн. будівлю (станція підвищеного тиску), що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Тираспільска, 60-б на земельній ділянці площею 1638 кв.м.
Прокурор Херсонської місцевої прокуратури в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник ОСОБА_1 міської ради, в інтересах якої заявлено позов, в судовому засіданні підтримав заявлені прокурором позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечу про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи - МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11.03.2008 року позов ОСОБА_5 А,Д. задоволено. Визнано таким, що відбувся договір купівлі-продажу від 21.07.2001 року між КВН «Лиман» та ОСОБА_5 нежилих приміщень з огорожею загальною площею 311 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 1638 кв.м., літери по генеральному плану: А (будівля), Б (будівля), №№ 1,2,3,4 огорожа, розташовані за адресою: м. Херсон, вул.Тираспільська, 60-б (а.с.8-9).

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19.07.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 міської ради задоволено. Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 11.03.2008 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, комерційного виробничого підприємства «Лиман» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності (а.с.10).

Рішенням ОСОБА_1 міської ради № 508 від 15.11.2011 року вирішено оформити право власності та управлінню комунальної власності міської ради видати свідоцтво про право власності Територіальній громаді м. Херсона в особі ОСОБА_1 міської ради, зокрема, на будівлю станції підвищеного тиску ( літ. «Б») за адресою: м. Херсон, вул. Тираспільська, 60-б, загальною площею 182,4 кв.м. (а.с.13).

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.12.2011 року вбачається, що власником будівлі станції підвищеного тиску, загальною площею 182,4 кв.м є Територіальна громада м. Херсона в особі ОСОБА_1 міської ради, що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 державного бюро технічної інвентаризації (а.с.15, 16).

З листа КП «ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації» №343 від 02.04.2014 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року власником будівлі станції підвищеного тиску розташованої за адресою: м. Херсон, вул. Тираспільська, 60-б є територіальна громада м. Херсона в особі ОСОБА_1 міської ради (а.с.14).

З договорів купівлі-продажу житлового будинку вбачається, що 21.03.2009 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_6, 06.05.2011 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_7, 22.12.2014 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Херсоні по вулиці Тираспольській, 60-б (а.с.20, 21, 22).

Право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Херсоні по вулиці Тираспольській, 60-б, також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36841875 від 27.04.2015 року та Інформаційною довідкою х Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №53212906 від 15.02.2016 року (а.с.26, 27-29).

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 26.02.2013 року №996 закріплено за МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона» на праві господарського віддання станції підвищення тиску, що розташовані на території м.Херсона і належать до комунальної власності територіальної громади в особі ОСОБА_1 міської ради, зокрема, за адресою: м.Херсон, вул.Тираспольська,60-б (а.с.31).

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів.

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суд враховує, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Відповідно до правової позиції, викладеної судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-1203цс15, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Згідно п.26 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Практика ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає доведеним той факт, що спірне нерухоме майно, а саме: будівля станції підвищеного тиску, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Тираспольська, 60-б, вибуло з володіння власника без його волі.

Одночасно у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV (1952-15 ) "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

З урахуванням вищевстановлених обставин, суд дійшов висновку, що власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 міська рада і майно вибуло з її володіння без її волі, станом на день укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 не був належним власником спірного нерухомого майна і не мав права його відчужувати. За таких обставин, будівля станції підвищеного тиску, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Тираспольська, 60-б, має бути витребувано з володіння відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В частині визнання права власності на спірне нерухоме майно за Територіальною громадою міста Херсона в особі ОСОБА_1 міської ради позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації, а тому є похідним від задоволеної вимоги про витребування майна.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 міської ради підлягають стягненню з відповідачів пропорційно судові витрати, понесені на сплату судового збору у сумі 2909,00 гривень, а саме: по 1454,50 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.4, 319, 328, 330, 387, 388, 392 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Територіальної громади ОСОБА_1 міської ради, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона» про визнання права власності та витребування майна ж чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Територіальної громади міста Херсона в особі ОСОБА_1 міської ради обєкт нерухомості вартістю 148000,00 гривень будівлю (станція підвищеного тиску), що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Тираспольска, 60-б, на земельній ділянці площею 1638 кв.м.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_2 (ОКПП: НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_3 (ОКПП: НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 міської ради судові витрати, понесені на сплату судового збору у сумі 2909,00 гривень, а саме: по 1454,50 гривень з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.І.Майдан