Справа №489/1487/18
Провадження №2/489/1326/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 листопада 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) до ОСОБА_2 про стягнення вихідної допомоги, виплаченої у звязку зі звільненням,
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2017 року, яке набрало законної сили після перегляду Апеляційним судом Миколаївської області 12.02.2018, наказ про звільнення відповідача було визнано незаконним, відповідача поновлено на посаді контролера команди служби загальної охорони та режиму загону загальної охорони та режиму з 23.03.2017 року, а також стягнуто з позивача на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14466,34 грн.(а.с. 9-16, 17-25).

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2018 року, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2017 року залишено без змін.

Відповідно до Наказу № 90/о від 22 лютого 2018 року ДП «Адміністрація морських портів України» на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2017 по справі №487/2217/17 та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2018 року по 487/2217/17 скасовано наказ від 23.03.2017 року №144/о «Про припинення трудового договору» та ОСОБА_2 поновлено на роботі.

23 березня 2017 року на виконання вимог статті 44 КЗпП України ОСОБА_2 при звільненні було виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку 5426,85 грн., матеріальну допомогу згідно з умовами п. 8.2.10 Колективного договору на 2013-2018 роки у сумі 10853,70 грн.. Всього ОСОБА_2 виплачено 16280,55 грн., що підтверджується службовою запискою заступника головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Адміністрації Миколаївського морського порту ОСОБА_4 від 02.03.2018 року за вих. № 18-02-01-10-103; розрахунковим листом за березень 2017 року команди охорони № 475 ОСОБА_2; розрахунком вихідної допомоги по скороченню ОСОБА_2 від 05.03.2018 року (а.с. 28-31).

На підставі наказу про припинення трудового договору № 91/о від 23.02.2018 року ОСОБА_2 звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін.

Правовою підставою заявлених позивачем позовних вимог є стаття 1212 ЦК України, за приписом якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Також відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України - зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема , у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатній правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст.1212 ЦК України, у тому числі й що до зобов'язання повернути майно потерпілому.

Зазначена правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року та 24 вересня 2014 року та згідно ст. 360-7 ЦПК України підлягає обов'язковому врахуванню судами нижчих рівнів під час розгляду цивільних справ аналогічної категорії.

Як встановлено у судовому засіданні - вихідна допомога у розмірі 16280,55 грн. була виплачена позивачем відповідачу добровільно на підставі п.8.2.10 Колективного договору (а.с.31-35) та ст.44 КЗпП.

Так, в даному випадку грошова допомога, що є предметом спору, передбачена умовами Колективного договору у випадку звільнення з підприємства із застосуванням п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач був звільнений із застосуванням п. 1 ст. 40 КЗпП України, йому була виплачена матеріальна допомога, проте згодом наказ про звільнення був визнаний незаконним та скасований. Разом з тим, як вбачається з судових рішень, підставою скасування наказу стало не безпідставність звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а порушення встановленої законом процедури звільнення. З матеріалів справи вбачається, що посада, яку обіймав відповідач була скорочена, згодом була введена на виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Між тим у разі поновлення працівника на роботі вважається, що трудові відносини не припинилися, а тривають. За таких обставин, враховуючи, що наказ про звільнення позивача з роботи визнано незаконним та скасовано, відсутні правові підстави для нарахування і виплати такому працівникові вихідної допомоги.

В силу ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

В даному випадку предметом спору є вихідна допомога при звільненні за п.1 ст.40 КЗпП України, яка передбачена положеннями чинного трудового законодавства, а саме положеннями ст. 44 КЗпП України, проте положеннями колективного договору визначений інший її розмір, який поліпшує правове становище працівника.

В той же час, оскільки на підставі п.8.2.10 Колективного договору матеріальна допомога не виконує функцію засобу існування звільненому за п. 1 ст. 40 КЗпП України працівникові, а є додатковою до передбачених законом гарантією, підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 1215 ЦК України відсутні.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України).

Враховуючи, що звільнення відповідача за п. 1 ст. 40 КЗпП України визнано у судовому порядку незаконним і таке звільнення є незаконним з моменту прийняття рішення про звільнення, то слід вважати відсутніми і передбачені п. 8.2.10 колективного договору підстави для виплати матеріальної допомоги у передбаченому розмірі. Оскільки передбаченим договором підстав для виплати ОСОБА_5 матеріальної допомоги немає, фактично виплачена йому сума підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, отже підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) до ОСОБА_2 про стягнення вихідної допомоги, виплаченої у звязку зі звільненням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) грошові кошти в розмірі 10853 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», юридична адреса: м. Київ, пр. Перемоги, 14, в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, .

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «22» листопада 2018 року.