Справа № 156/848/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/508/18 Категорія: 30 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області Сулімова М. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області в особі Нововолинського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про перерахунок сум відшкодування шкоди у зв'язку з втратою працездатності внаслідок виробничої травми, за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, поданою представником Сулімовим Миколою Леонідовичем, на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області в особі Нововолинського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про перерахунок сум відшкодування шкоди у зв'язку з втратою працездатності внаслідок виробничої травми. Позов мотивовано тим, що позивач працював на Іваничівському цукровому заводі мотористом-змащувальником 2-го розряду у відділенні по мийці та вапнуванню. 16 вересня 1969 року під час виконання трудових обов'язків здійснюючи змащувальні роботи, він був травмований та отримав травму обох рук. Причиною нещасного випадку з ним була відсутність надійного огородження від механізмів, що рухалися. Заключенням ЛТЕК в лютому 1976 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності від трудового каліцтва довічно. Адміністрацією підприємства були призначені та виплачувалися суми відшкодування шкоди у зв'язку з втратою працездатності. Наказом № 27 від 06.04.1996 року йому було визначено суму відшкодування шкоди в розмірі 63,32 грн. за 40% втрати працездатності і з тією сумою відшкодування шкоди його справа в липні 2001 року передано спочатку в Нововолинське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України, а пізніше - у Володимир-Волинське, яке продовжує виплату сум відшкодування шкоди по даний час. Останній перерахунок сум відшкодування шкоди на цукровому заводі був здійснений в квітні 1996 року. 18.02.2004 року ВАТ Іваничівський цукровий завод було знято з реєстраційного обліку та ліквідовано без правонаступництва. В подальшому суми відшкодування шкоди щороку в березні місяці перераховувалися на величину зростання реальної заробітної плати в галузях національної економіки і з 01.03.2014 року він отримує 550,38 грн. страхових сум відшкодування шкоди за 40% втрати працездатності. Вказує, що йому було занижено розмір відшкодування шкоди, оскільки перерахована в квітні 1996 року щомісячна сума відшкодування шкоди 63,32 підлягає коригуванню на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві. З 01.01.1997 року адміністрація цукрового заводу мала здійснити перерахунок щомісячних сум відшкодування шкоди, повинні були виплачувати 186,92 грн. і з цією сумою справу було слід передати в ФСНВ. Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний був нарахувати та виплатити позивачу недоплачені Іваничівським цукровим заводом суми відшкодування шкоди за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 36481,68 грн. та компенсацію через порушення термінів виплати суми відшкодування шкоди за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 19450,22 грн. Крім того, просить визначити йому суму щомісячного відшкодування шкоди станом на 01.04.2001 року в розмірі 186,92 грн. та зобов'язати відповідача провести з 01.04.2001 року відповідний перерахунок сум відшкодування шкоди.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 лютого 2018 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_3 щомісячну суму відшкодування шкоди станом на 01 квітня 2001 року в розмірі 186 (сто вісімдесят шість) грн. 92 коп. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Волинській області в особі Нововолинського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Волинській області провести ОСОБА_3 з 01 квітня 2001 року перерахунок сум відшкодування шкоди виходячи з нового розміру щомісячних сум відшкодування шкоди. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Волинській області в особі Нововолинського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Волинській області на користь ОСОБА_3 недоплачені страхові суми відшкодування шкоди за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 36481 (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 68 коп. та компенсацію через порушення термінів їх виплати в розмірі 19450 (дев'ятнадцять тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 22 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, (представник Сулімов М. Л.) подало апеляційну скаргу в якій вказує, що суд першої інстанції не належним чином дослідив фактичні обставини справи, а саме: позивачем не надано будь-якої розшифровки визначення та подальшого коригування середнього заробітку за базовий період, в рішенні суду не зазначено чи перевірялась територіальною інспекцією з питань праці у Волинській області та Управлінням Держпраці у Волинській області питання визначення правильності встановлення розміру відшкодування шкоди, судом не з'ясовано на підставі яких саме наказів по підприємству (постанов Кабінету Міністрів України, галузевих угод чи ін.) було здійснено коригування та чи здійснювалось воно по всіх категоріях працівників. Також відповідач наводить в апеляційній скарзі розрахунок відповідно до якого на підставі п.п. 3, 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року, сума недоплачених платежів по відшкодуванню шкоди склала 3962,10 грн., а розмір компенсації за порушення термінів виплати - 2105,76 грн.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем та його представником подано відзив на апеляційну скаргу в якому вказано, що після травми позивач на заводі вже не працював. Позивачу підприємством щомісяця виплачувались суми відшкодування шкоди, які були визначені підприємством. На заводі було заведено справу на позивача про відшкодування шкоди в якій, зокрема, містилась довідка про його заробітну плату перед травмою та розрахунок суми відшкодування. Останні перерахунок було здійснено заводом в квітні 1996 року згідно наказу № 27 від 06.04.1996 року та було визначено щомісячну суму відшкодування шкоди в розмірі 63,32 грн. Надалі суми відшкодування шкоди не перераховувались, хоча на підприємстві в період з квітня 1996 року по липень 2001 року неодноразово підвищували заробітну плату (тарифні ставки та посадові оклади). 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», після чого справа позивача була передана заводом у виконавчу дирекцію фонду, який продовжив виплату сум відшкодування шкоди у розмірі, що був визначений в квітні 1996 року. В 1969 році діяли Правила відшкодування шкоди від 22.12.1961 року, затверджені Постановою Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та Президії Загальносоюзної Центральної Ради Профспілок № 483/25. 13.02.1985 р. Постановою Держпраці СРСР та Президії ВЦСПС була затверджена Інструкція про порядок застосування Правил, тому, тому позивач вважає безпідставними посилання відповідача на п. 26 Правил відшкодування шкоди, які були прийняті 23.06.1993 року Постановою КМУ № 472. Фактично суми відшкодування позивачу були визначені до 23.06.1993 року і його особистого заробітку, який зберігся, тому позивач вважає безпідставним твердження відповідача, що шкода має визначатись з мінімального гарантованого розміру тарифної ставки робітника цукрового заводу в 2001 році. Також позивач вважає безпідставним твердження відповідача, що перерахований після 1996 року розмір відшкодування шкоди не повинен перевищувати його заробітної плати, хоча в 1996 році позивач не працював і не мав заробітної плати.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала та просила її залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів заслухавши представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправильного визначення середнього заробітку позивача відповідач недонарахував та недоплатив останньому суму відшкодування шкоди.

Так, судом першої інстанції встановлено що ОСОБА_3 працюючи на Іваничівському цукровому заводі мотористом-змащувальником 2-го розряду у відділенні по мийці та вапнуванню,16 вересня 1969 року під час виконання трудових обов'язків отримав виробничу травму, у зв'язку з чим заключенням ЛТЕК в лютому 1976 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності від трудового каліцтва довічно (а.с.4-7).

Наказом Іваничівського цукрового заводу № 27 від 06.04.1996 року було вирішено щомісячно проводити ОСОБА_3 доплату до пенсії в розмірі 63 грн. 32 коп. з 20 лютого 1996 року (а.с.12).

18 квітня 2004 року дане підприємство ліквідоване без правонаступництва та відомості про нього виключені з державного реєстру.

01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до прикінцевих положень цього Закону та згідно Порядку передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, від 20.04.2001 року № 10, підприємства передають справи (документи), які підтверджують право працівника на страхові виплати внаслідок нещасного випадку на виробництві, до Фондів соціального страхування від нещасних випадків, а останні приймають документи на тих працівників, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року.

При цьому, згідно з п. 4.9 згаданого Порядку, особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання повинна містити довідку про розмір втраченого заробітку на дату передачі особової справи потерпілого.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами у справі, що в липні 2001 року справа позивача ОСОБА_3 була передана до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Нововолинську, а пізніше до відділення цього ж Фонду в м. Володимир-Волинському, із визначеною сумою відшкодування шкоди - 63 грн. 32 коп., тобто з тією, яка була призначена в 1996 році підприємством.

Відповідно до ст. 34 вищевказаного Закону, сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. У разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсія по інвалідності зменшенню не підлягають.

Судом встановлено, що відповідно до постанови ВВД ФССНВ України у м. Нововолинську від 29.08.2001 року № 367 продовжено потерпілому ОСОБА_3 раніше призначену страхову виплату при стійкій втраті працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 63 грн. 32 коп. з 01 квітня 2001 року (а.с. 32).

Постановою ВВД ФССНВ України у м. Нововолинську від 25.03.2002 року №367/1 призначено потерпілому ОСОБА_3 перераховану щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 75 грн. 54 коп. з 01 березня 2002 року (а.с. 31).

Постановою ВВД ФССНВ України у м. Нововолинську від 20.03.2003 року позивачу було перераховано щомісячну грошову суму в розмірі 89 грн. 29 коп. з 01 березня 2003 року (а.с. 30).

22 березня 2004 року постановою ВВД ФССНВ України у м. Нововолинську призначено потерпілому ОСОБА_3 перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 102 грн. 86 коп. з 01 березня 2004 року. (а.с.29)

Надалі постановами ВВД ФССНВ України у м.Володимир-Волинський:

- від 18.03.2005 року №84 призначено позивачу перераховану щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 127 грн. 34 коп. з 01 березня 2005 року. (а.с.27);

- від 24.03.2006 року №497 призначено потерпілому ОСОБА_3 перераховану щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 153 грн. 19 коп. з 01 березня 2006 року (а.с.25);

- від 23.03.2007 року № 451 призначено позивачу 181 грн. 23 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01 березня 2007 року (а.с.23);

- від 14.04.2008 року № 0304/310/310/1 призначено позивачу 203 грн. 88 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2008 року (а.с.22);

- від 31.03.2009 року № 0304/310/310/2 призначено позивачу 216 грн. 72 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2009 року (а.с.21);

- від 14.04.2010 року № 0304/310/310/3 призначено позивачу 216 грн. 72 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2010 року (а.с.20);

- від 16.05.2011 року № 0304/310/310/4 призначено позивачу 238 грн. 83 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2011 року (а.с.19);

- від 26.03.2012 року № 0304/310/310/6 призначено позивачу 280 грн. 86 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2012 року. (а.с.18);

- від 10.04.2012 року № 0304/310/310/7 призначено позивачу 357 грн. 72 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2012 року (а.с.17);

- від 27.09.2012 року № 0304/310/310/8 призначено позивачу 443 грн. 93 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.09.2012 року (а.с.16).

- від 29.03.2013 року № 0304/310/310/9 призначено позивачу 510 грн. 08 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2013 року (а.с.15);

- від 23.01.2015 року № 0304/310/310/10 призначено позивачу 550 грн. 38 коп. перерахованої щомісячної грошової суми страхових виплат з 01.03.2014 року та проведено донарахування щомісячних виплат за період з березня 2014 року по грудень 2014 року включно в розмірі 40 грн. 30 коп. щомісячно (а.с.14).

З 1 січня 1992 року постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1991 року № 391 «Про перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків» зобов'язано підприємства, установи, організації здійснити з 01 січня 1992 року перерахунок раніше визначених розмірів відшкодування шкоди працівникам, які постраждали внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням ними трудових обов'язків, виходячи з рівня середньої заробітної плати відповідних категорій працівників по підприємству, установі, організації за жовтень - грудень 1991 року.

При цьому, вказано про те, що якщо розмір відшкодування шкоди зменшується проти раніше визначеного, то зберігається попередній його рівень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення», підприємствам, установам і організаціям було доручено визначити розмір виплат, які відповідно до чинного законодавства обчислюються із середнього заробітку (допомога у разі тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, відпустка тощо), з урахуванням нових тарифних ставок і посадових окладів у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв'язку з підвищенням заробітної плати», та провести з 01 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Установлено, що при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, які призначатимуться після 01 травня 1992 року, середньомісячний заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню втрати працездатності. Сума заробітної плати до 01 травня 1992 року збільшується на величину підвищення на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів.

Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконання ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 23 червня 1993 року № 472, що втратили чинність 11 липня 2001 року (далі - Правила), визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається з виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (пункт 4).

Згідно із пунктом 9 Правил у редакції від 18 липня 1994 року розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я. Утрачений заробіток або його частина відповідно до ступеня втрати професійної працездатності виплачується власником у повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від одержуваних потерпілим інших видів пенсій, заробітку (доходу) і стипендії. Визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає.

Як було передбачено пунктом 22 Правил у редакціях від 18 липня 1994 року та від 03 жовтня 1997 року, середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності.

Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.

При цьому, пунктами 28, 29 Правил, у редакціях від 18 липня 1994 року та від 03 жовтня 1997 року, було передбачено, що перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться, зокрема і у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи. Індексація суми відшкодування шкоди провадиться відповідно до чинного законодавства.

З набранням чинності з 01 квітня 2001 року Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди покладається на Фонд.

При цьому, постановою Фонду від 14 квітня 2004 року № 66 визначено, що працівникам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, сплачуються страхові виплати у тому ж розмірі, що встановлено підприємствами на цю дату, і з того часу, коли підприємства передали Фонду документи. Перерахунок розміру щомісячних виплат у разі зростання в попередньому році заробітної плати у галузі національної економіки проводиться з 01 березня наступного року.

Однак, всупереч вимогам п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472, яка діяла до набрання чинності вищезгаданим Законом, вищевказані суми відшкодування не були відкориговані з урахуванням відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві: з 01.01.97 - К = 1,21, з 01.01.99 - К=2,28, з 01.01.01 - К=1,07.

Внаслідок цього, на момент передачі особової справи позивача до Фонду підприємством було невірно визначено (занижено) розмір втраченого внаслідок трудового каліцтва заробітку - 63 грн. 32 коп. замість 186 грн. 92 коп., що потягнуло за собою неправильне нарахування в подальшому фондом щомісячних сум відшкодування шкоди.

З наданого позивачем розрахунку, який ґрунтується на встановлених фактах та відповідних нормах чинного законодавства, вбачається, що за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року (в межах загального строку позовної давності) відповідач недонарахував і, як наслідок, не виплатив позивачеві 36481 грн. 68 коп. страхових виплат, порушивши тим самим вимоги ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Таким чином, з огляду на вищевказані положення законодавства, які були чинними на момент виникнення та існування спірних правовідносин, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що перерахунок розміру втраченого заробітку повинен був проводився виходячи із середньомісячного заробітку працівника, а не із середньої заробітної плати на підприємстві та коефіцієнт росту тарифних ставок на виробництві, який коригуванню в бік зменшення не підлягав.

За таких обставин судом першої інстанції було обґрунтовано визначено ОСОБА_3 щомісячну суму відшкодування станом на 01.04.2001 року в розмірі 186 грн. 92 коп., зобов'язано Фонд соціального страхування з 01.04.2001 року провести відповідний перерахунок ОСОБА_3 сум відшкодування шкоди та стягнуто з відповідача на користь позивача 36481 грн. 68 коп. страхових виплат за період з 01.09.2012 року по 01.09.2015 року в межах загального строку позовної давності.

Відповідно до п.п. 3, 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001 року, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, - щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, яка виплачується за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

А тому, правильно встановивши, що періодичні страхові платежі не були нараховані відповідачем у відповідному розмірі і внаслідок цього не виплачені позивачеві у встановлені законом строки, суд першої інстанції підставно стягнув із відповідача на користь позивача також 19450 грн. 22 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції і не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 367 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків та підставно задовольнив позов.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, подану представником Сулімовим Миколою Леонідовичем, залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2018 року.

Головуючий

Судді