Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 686/4812/16-ц

провадження № 61-5497св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року у складі судді Колієва С. А. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області

від 17 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Карпусь С. А., Федорової Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості 1/2 частини автомобіля, придбаного за спільні сумісні кошти подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 20 серпня 2013 року ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вів з нею спільне господарство, а 08 лютого 2014 року сторони зареєстрували шлюб.

Також позивач вказував, що 29 січня 2014 року вони придбали автомобіль марки Hyunday Elantra, який був зареєстрований на ім'я відповідача. На придбання автомобіля було витрачено спільні кошти, частину з яких сплачено за рахунок одержаного ОСОБА_3 кредиту, який у подальшому сторони спільно сплачували.

Посилаючись на те, що на цей час ОСОБА_3 не визнає права ОСОБА_2 на спірний автомобіль та переховує його, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вартість 1/2 частки автомобіля марки Hyunday Elantra, у розмірі 270 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 23 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Вжиті за ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 лютого 2016 року заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на автомобіль марки Hyundai Elantra скасовано.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний автомобіль ОСОБА_3 придбала за власні кошти до укладення шлюбу з позивачем, а отже, це майно не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада

2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 придбала автомобіль до реєстрації шлюбу з позивачем за особисті кошти, тому цей автомобіль є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу, а ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що до реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім'єю і він ніс витрати на придбання автомобіля.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги показання свідків, які підтверджують існування між сторонами у справі відносини, які притаманні подружжю, у зв'язку з чим судові рішення є незаконними і підлягають скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що з 08 лютого 2014 року ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 перебували у шлюбі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року укладений шлюб розірвано.

Як вбачається з довідки-рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Ореон-Трейд» (далі - ТОВ «Ореон-Трейд») від 28 січня 2014 року

ОСОБА_3 придбала автомобіль марки Hyundai Elantra.

29 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Юнекс Банк» (далі - ПАТ «Юнекс Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір для оплати вартості автомобіля у розмірі 140 000 грн на строк

до 29 січня 2019 року, зобов'язання за яким відповідач виконала до 13 січня 2016 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як передбачено частинами першої, четвертою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Позивач, звертаючись з позовом, вказував, що з серпня 2013 року проживав однією сім'єю з відповідачем та в цей період ними спільно був придбаний спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав визнати фактичні шлюбні відносини між сторонами з 20 серпня 2013 року до дня реєстрації шлюбу.

Однак не можна повністю погодитися з висновками судів щодо відсутності правових підстав для стягнення частини коштів в порядку поділу майна подружжя, як грошової компенсації вартості автомобіля, придбаного частково за спільні кошти подружжя.

Як встановлено вище, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 2014 року до 15 березня 2016 року.

Встановлено, що ОСОБА_3 придбала автомобіль Hyundai Elantra 29 січня 2014 року за кредитні кошти до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2

Рішеннями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2016 року, яке набрало законної сили та яким вирішено питання про стягнення аліментів, встановлено, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_3 таОСОБА_2 припинено з січня 2016 року.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Статтею 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідач не довела належними та допустимими доказами, що сплачувала кредит за автомобіль у період шлюбу лише за свої особисті кошти.

Враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини, наявні підстави для висновку, що позивач має право на стягнення частини суми вартості автомобіля, оскільки сторони спільно сплачували кошти на погашення кредитного договору у період з 08 лютого 2014 року до 01 січня 2016 року.

Отже позивач має право на часткове задоволення позовних вимог про відшкодування вартості автомобіля, придбаного частково за спільні кошти подружжя.

Звернувшись до суду, позивач просив в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача на свою користь вартість 1/2 частини автомобіля марки Hyunday Elantra, що становить 270 000 грн.

Встановлено, що в період з 08 лютого 2014 року (дата укладення шлюбу) до 01 січня 2016 року (припинення фактичних шлюбних відносин) сторонами за спільні сумісні кошти подружжя було сплачено 93 018,33 грн, що підтверджується заявами на переказ готівки до банку.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за спірний автомобіль сторонами у період шлюбу було спільно сплачено 93 018,33 грн.

Суди встановили, що автомобіль Hyunday Elantra перебуває у користуванні відповідача, про що не заперечував позивач.

Отже, позивач має право на відшкодування частини вартості автомобіля, яка була придбана за спільні сумісні кошти сторін по справі, у розмірі половини вартості сплачених за цей автомобіль сум, що становить 46 509,17 грн.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконних рішень, тому судові рішення відповідно до статті 412 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову частково, стягнути з відповідача на користь позивача в порядку поділу майна подружжя 46 509,17 грн - половини вартості сплачених за автомобіль Hyunday Elantra коштів.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Українивизначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 1 534,80 грн (465,09 грн + 511,60 грн + 558,11 грн) судового збору (за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області

від 17 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення у справі.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості 1/2 частини автомобіля, придбаного за спільні сумісні кошти подружжя, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 46 509,17 гривень на відшкодування частини вартості автомобіля, яка була придбана за спільні сумісні кошти сторін по справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 534,80 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик