Ухвала

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 4369/6032/14-ц

провадження № 61-6181 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В.. Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області перебуває дублікат виконавчого листа від 23 квітня 2007 року № 2-81, виданий на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2000 року про стягнення з ОСОБА_5 на її користь боргу в розмірі 51 193 грн 00 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2009 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь заборгованість у розмірі 48 902 грн 69 коп., 30 грн 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та державне мито у розмірі 489 грн 02 коп., у зв'язку з чим 15 вересня 2009 року видано виконавчий лист про стягнення суми боргу у розмірі 48 902 грн 69 коп., який 18 вересня 2009 року пред'явлено до виконання.

02 жовтня 2009 року виконавчі провадження з виконання зазначених листів об'єднано у одне виконавче провадження та присвоєно єдиний № 168/5 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 100 094 грн 69 коп.

Оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов'язання, просила стягнути з нього відповідно до статті 625 ЦК України, три відсотки річних у розмірі 17 204 грн 67 коп. та 25 023 грн 96 коп. інфляційних втрат.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків, а також відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовувала аналогічними доводами та посилалась на зазначені вище обставини, однак зазначала інший період нарахування штрафних санкцій. Крім іншого зазначала, що вона є особою похилого віку, відповідач з 1996 року не повертає їй грошові кошти у зв'язку з чим вона вимушена захищати свої права у судовому порядку, наслідком чого є постійні хвилювання та моральні страждання, що призводить до погіршення здоров'я та необхідності приймання ліків. На відшкодування моральної шкоди просила стягнути

1 770 459 грн 00 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області зазначені позови об'єднано в одне провадження.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь завдані збитки: із суми заборгованості 51 193 грн 00 коп. за період з березня 2000 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 354 050 грн 00 коп. та три відсотки річних в сумі 24 576 грн

00 коп., всього - 378 626 грн 00 коп; із суми заборгованості 48 902 грн 00 коп. за період з квітня 2009 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 121 912 грн 00 коп. та три відсотки річних в сумі 10 269 грн 00 коп., всього - 132 181 грн 00 коп.; із суми заборгованості 42 228 грн 00 коп. за період з вересня 2014 року по лютий 2017 року включно: інфляційну складову в сумі 76 813 грн

00 коп. та три відсотки річних в сумі 2 533 грн 00 коп., всього - 79 346 грн 00 коп., а також 1 770 459 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Суд зазначив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2009 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 вже стягнуто 48 902 грн

69 коп. на відшкодування заподіяних збитків. Встановлений судовим рішенням у цій справі розмір шкоди відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України має преюдиційне значення при вирішенні цієї справи, і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень статті 625 ЦК України. Не підлягає задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не довела обставин, на які посилалась, обгрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 завдані збитки із суми заборгованості 51 193 грн 00 коп. за період з березня 2000 року по лютий

2017 року включно: інфляційну складову в сумі 354 050 грн 00 коп. та три відсотки річних в сумі 24 576 грн 00 коп., всього - 378 626 грн 00 коп; із суми заборгованості 48 902 грн 00 коп. за період з квітня 2009 року по лютий

2017 року включно: інфляційну складову в сумі 121 912 грн 00 коп. та три відсотки річних в сумі 10 269 грн 00 коп., всього - 132 181 грн 00 коп.; із суми заборгованості 42 228 грн 00 коп. за період з вересня 2014 року по лютий

2017 року включно: інфляційну складову в сумі 76 813 грн 00 коп. та три відсотки річних в сумі 2 533 грн 00 коп., всього - 79 346 грн 00 коп.,

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що правовий аналіз статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, а тому позивач не позбавлена права на стягнення інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі статті 625 ЦК України.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за договором позики не припиняє нарахування санкцій за статтею 625 ЦК України. А тому вважав, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив позивачеві у стягненні з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами позивача.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1не підлягають задоволенню, оскільки вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди на стадії виконавчого провадження.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопада 2017 року, ОСОБА_5 просив скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 14 листопада

2017 року та залишити в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга, із урахуванням поданої до неї заяви, обгрунтована тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 24 березня 2000 року з нього вже було стягнуто всі збитки за договором позики, укладеним між ним та ОСОБА_1, а тому відсутні підстави для стягнення з нього інших збитків, оскільки ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме порушення.

Зазначав, що у рішенні апеляційного суду не викладено мотивів прийнятого рішення по суті, та не наведено жодного розрахунку розміру стягнутих сум, що робить його незрозумілими.

Звертав увагу, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а тому до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, передбачену статтею 625 ЦК України. Крім того, ним частково проводиться виконання судових рішень, шляхом внесення щомісячно грошових кошти.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року (№686/21962/15-ц).

Постановляючи зазначену ухвалу, Верховний Суд виходив з того, що висловлені Верховним Судом України правові позиції у справах № 6-113цс14 та

№ 6-2759цс15 не містять доступного і розумного передбачуваного судового тлумачення частини другої статті 625 ЦК України, що призводить до порушень прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а тому існує необхідність відступити від висновків щодо застосування статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК Українипровадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ураховуючи, що справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а також, що у справі, яка є предметом перегляду суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду з метою ухвалення законного та обгрунтованого рішення, а також дотримання єдності практики розгляду подібних спорів, вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядкуВеликою Палатою Верховного Суду справи № 686/21962/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 369/6032/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - відділ Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про стягнення трьох процентів річних та інфляційних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 686/21962/15-цза позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області

від 29 червня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик