Постанова

Іменем України

24 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 363/3578/16-ц

провадження № 61-1774св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник позивачів - ОСОБА_6,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів Сержанюка А. С., Коцюрби О. П., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова А. В., яким просили визнати дії ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки) незаконними, визнати рішення приватного нотаріуса КМНО Літвінова А. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 березня 2016 року № 28798538 про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, незаконним.

Позовна заява мотивована тим, що 17 вересня 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» (далі - Банк), було укладено кредитний договір №38017, відповідно до умов якого ОСОБА_5 було відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 156 303 грн з кінцевою датою повернення по 17 вересня 2018 року зі сплатою 19,49% річних.

В рахунок забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ОСОБА_4 та ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого було передано в іпотеку належну їй квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вказують, що позичальником виконувались належним чином умови кредитного договору до вересня 2015 року, а у жовтні 2015 року, звернувшись до каси банку для здійснення чергового платежу, від працівників банку вони отримали відмову, яку ті мотивували заблокованими рахунками у зв'язку з реорганізацією Банку. Будь-яких повідомлень від Банку про зміну реквізитів для сплати платежів та про існування будь-якої заборгованості по кредиту не отримували, у зв'язку з чим Банк з порушенням умов кредитного та іпотечного договору звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року провадження в частині вимог до приватного нотаріуса щодо визнання його рішення про реєстрацію права власності було закрито на підставі частини першої статті 205 ЦПК України (в чинній редакції на час розгляду справи).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 червня 2017 року у складі судді Баличевої М. Б. позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк» задоволено; визнано дії ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме: реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки - незаконними.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в порушення положень Закону України «Про іпотеку», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, позивачі не були повідомлені про наявність боргу, їм не було надано строк для його погашення, а також що ні ПАТ «Астра Банк», ні ПАТ «Дельта Банк» не надали позивачам змінених реквізитів для погашення кредиту та не повідомило про продаж права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що суперечить умовам укладених між сторонами договорів.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді, проте, з відповідними вимогами позивачі до суду не зверталися.

Позовні вимоги про визнання незаконним дій ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно - предмет іпотеки не підлягають задоволенню, оскільки такі дії ПАТ «Дельта Банк» не вчинялися, матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 19 листопада 2014 року та що позивачі 29 січня 2016 року отримали від ПАТ «Дельта Банк» лист-вимогу про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором.

У касаційній скарзі, поданій 28 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позивачі просять скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилаються на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачі просили суд визнати незаконними дії іпотекодержателя щодо прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не визнання незаконною самої реєстрації права власності на іпотечне майно.

Вказують, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази повідомлення позивачів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами та що апеляційний суд в порушення норм процесуального права взяв до уваги нові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без руху.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано справу.

23 лютого 2018 року справа за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова А. В. про визнання дій кредитора неправомірним надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Суд встановив, що ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 лютого 1990 року належала квартира АДРЕСА_1 (далі - квартира).

17 вересня 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», було укладено кредитний договір №38017, відповідно до умов якого ОСОБА_5 було відкрито відновлювальну кредитну лінію на суму 156 303 грн з кінцевою датою повернення до 17 вересня 2018 року зі сплатою 19,49% річних. Того ж дня між Банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку банку квартиру.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за вказаними договорами кредиту та іпотеки від 17 вересня 2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору ПАТ «Дельта банк» 21 січня 2016 року направило на поштову адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 лист-вимогу про виконання зобов'язання, який сторони отримали 29 січня 2016 року, проте, у встановлений тридцятиденний строк її не виконали. На підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Дельта Банк» звернулося до нотаріуса із заявою про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

17 березня 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЛітвіновимА. В. вчинено державну реєстрацію права власності ПАТ «Дельта Банк» на спірну квартиру, підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 17 вересня 2013 року.

Підставами позову позивачі зазначали ненадання ПАТ «Дельта Банк» при реєстрації права власності на квартиру підтвердження отримання ними вимоги про дострокове погашення заборгованості та доказів повідомлення сторін про відступлення права вимоги за договорами.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Суд вірно встановив, що відповідно до пункту 5.7. Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку згідно умов договору шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Правильно встановлено апеляційним судом, що 21 січня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» направив позивачам відповідні повідомлення про дострокове стягнення кредитної заборгованості та у разі не виконання вказаної вимоги про намір Банку звернути стягнення на предмет іпотеки, отримані позивачами 29 січня 2016 року, що підтверджується відповідними зворотними повідомленнями.

ПАТ «Дельта Банк», скориставшись своїм правом, у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

За таких обставин апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про визнання незаконними дій ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання, а саме шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки не підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат