АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/2340/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Цокол Л.І. в приміщенні Печерського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Національного банку України про відшкодування збитків.

Посилається на те, що внаслідок прийняття Національним банком України рішень щодо визнання ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» неплатоспроможним та його ліквідації, позивач був позбавлений можливості розпоряджатися своїми акціями та володіти всіма майновими правами, які посвідчують ці акції. Розмір матеріальної шкоди позивач оцінив у 1 567 941 000 грн., що дорівнює ринковій вартості 100 % пакету акцій ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування збитків - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що з часу віднесення банку до категорії неплатоспроможних та протягом процедури ліквідації банку акціонер позбавлений права розпоряджатися своїми акціями та реалізовувати майнові права акціонера, які передбачені законодавством України, що в свою чергу призводить до порушення його права власності на акції, а в подальшому призведе до примусового припинення прав акціонера на акції. Посилається, що порушення прав власника на акції відбулось внаслідок прийняття безпідставних та необґрунтованих рішень НБУ, які призвели до ліквідації платоспроможного Банку. Крім того, зазначає, що суд безпідставно застосував положення ст. 1173 ЦК України, оскільки позивач посилається на загальну норму.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Посилається на те, що відсутня протиправна поведінка Національного банку України. Жодним судовим рішенням не скасовано постанови НБУ, а навпаки визнано їх законними. Право власності позивача на акції не позбавлено, а лише обмежено користування акціями в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, позивач не оскаржував дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Національного банку України про відшкодування збитків.

Посилається на те, що внаслідок прийняття Національним банком України рішень щодо визнання ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» неплатоспроможним та його ліквідації, позивач був позбавлений можливості розпоряджатися своїми акціями та володіти всіма майновими правами, які посвідчують ці акції. Розмір матеріальної шкоди позивач оцінив у 1 567 941 000 грн., що дорівнює ринковій вартості 100 % пакету акцій ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 продовжує бути акціонером ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», права власності на акції його не було позбавлено. Позивачем не надано доказів завдання йому матеріальної шкоди при здійсненні управлінських повноважень Національного банку України. У зв'язку з прийняттям рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.12.2015 року № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», в силу ст. 319 ЦК України та ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивачу було лише обмежено право на управління банком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є єдиним засновником і власником 100% акцій ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

25.09.2014 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 599/БТ, якою ПАТ «ВБР» віднесено до категорії проблемних банків.

27.11.2014 року постановою Правління НБУ №743 вищевказаний банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

З 22.12.2015 року розпочата процедура ліквідації на підставі постанови Правління НБУ № 914 від 21.12.2015 року про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР».

Законність постанови Правління НБУ від 27.11.2014 року № 743 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних» підтверджена постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2015 року у справі № 826/18887/14, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року та Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 року, якою у задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до Національного банку України про скасування п.1 та п. 3 Постанови № 743 - відмовлено у повному обсязі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що здійснення банківського регулювання та нагляду віднесено до компетенції Національного банку України.

Статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено право Національного банку України, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, зокрема, віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного та відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Таким чином, під час застосування Національним банком України заходів впливу до ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства, оскільки дані дії належать до його компетенції.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов'язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку про відсутність згідно статей 1166,1173 ЦК України підстав для відшкодування шкоди позивачу, оскільки позивачем не надано доказів завдання йому матеріальної шкоди при здійсненні управлінських повноважень Національним банком України.

Доводи апеляційної скарги, що постанови Правління НБУ є незаконними та безпідставнимиколегія суддів не приймає до уваги.

З ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2016 року вбачається, що «відповідно до п.1,3 постанови Правління НБУ від 27 листопада 2014 року № 743 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних» з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів ПАТ «ВБР», названий банк віднесено до категорії неплатоспроможних та доручено департаменту пруденційного нагляду Генерального департаменту банківського нагляду не пізніше дня, наступного за днем прийняття цієї постанови, повідомити Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про прийняття НБК рішення про віднесення ПАТ «ВБР» до категорії неплатоспроможних.

Таке рішення мотивовано застосуванням Радою Європейського Союзу санкцій до власника 100 відсотків статутного капіталу ПАТ «ВБР» - ОСОБА_1, не вжиття банком заходів щодо наявності у власника істотної участі в банку бездоганної репутації та не наданням до НБУ інформації про повідомлення про підозру ОСОБА_1

06 березня 2014 року здійснено офіційне опублікування Регламенту Ради Європейського Союзу № 208/2014 від 05 березня 2014 року та Рішення Ради Європейського Союзу 2014/119 CFSP від 05 березня 2014 року 2014/119 CFSP) про застосування Радою Європейського союзу санкцій до ОСОБА_1

ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» не оскаржував саму постанову Правління Національного банку України №599/БТ від 25.09.2014 щодо віднесення Банку до категорії проблемних.

Безпідставним є посилання скаржника на порушення норм статей 2,73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки Національний банк України приймаючи постанову №599/БТ від 25.09.2014 вживав заходів щодо попередження настання негативних наслідків для вкладників та інших кредиторів Банку.

Крім того, у колегії суддів Вищого адміністративного суду України критичне ставлення до посилання скаржника на порушення судом статті 58 Конституції України про незворотність дії закону у часі, а також щодо санкцій лише на території Європейського Союзу, оскільки застосування санкцій до ОСОБА_1 стало підставою для прийняття постанови про визнання Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» проблемним банком, водночас правомірність її прийняття не стосується предмета доказування і не може бути досліджена у межах спірних правовідносин.

Також необґрунтованим є посилання скаржника на порушення судом статей 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки висновок судів попередніх інстанції на правомірність рішення Національного банку України щодо віднесення ПАТ «ВБР» до категорії неплатоспроможних жодним чином не обмежує гарантованого Конвенцією права на справедливий суд та на ефективний засіб юридичного захисту.»

Судом встановлено, що ні ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ні позивач не оскаржували у порядку адміністративного судочинства інші постанови НБУ, зокрема, про віднесення банку до категорії проблемних та про відкликання банківської ліцензії та його ліквідацію.

Вищевикладене підтверджує відсутність протиправної поведінки з боку Національного банку України, оскільки жодним судовим рішенням не скасовано постанови Національного банку України про віднесення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії проблемних, неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії, а постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2015 року у справі № 826/18887/14підтверджено законність дій Національного банку України при віднесенні банку до категорії неплатоспроможних.

Доводи апеляційної скарги, що з часу віднесення банку до категорії неплатоспроможних та протягом ліквідації банку акціонер позбавлений права розпоряджатися своїми акціями та реалізовувати майнові права акціонера, що в свою чергу призводить до порушення його права на акції, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На виконання постанови Правління НБУ від 21.12.2015року № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 року № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідаціївказаного банку та делеговано повноваження ліквідатора банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 на два роки з 23.12.2015року до 22.12.2017 року включно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку.

Згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На даний час в банку здійснюється ліквідаційна процедура, проте ОСОБА_1 продовжує бути акціонером ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», права власності на акції його не було позбавлено, а в силу ст.319 ЦК України та ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було лише обмежено право позивача на управління банком.

Доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно застосовано норми ст.1173 ЦК України, колегія суддів оцінює критично.

В обґрунтування відшкодування завданої шкоди позивач посилається на ст.22 ЦК України, відповідно до якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Право власності позивача на акції не було порушено, а лише обмежено, на сьогоднішній день він являється акціонером ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», тому відсутня будь - яка шкода, завдана позивачу.

Позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України завдання йому матеріальної шкоди при здійсненні управлінських повноважень Національним банком України щодо винесення постанови про віднесення «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії проблемних, неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2018 року.

Головуючий Судді