Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2018 Справа №607/5866/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.

- за участю секретаря Осів І.В.

-позивачки-відповідачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

- відповіда-позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, з нею, як матірю за місцем реєстрації дитини АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який було розірвано 03.04.2017року, ще до розірвання шлюбу ОСОБА_3 26.02.2017року зібрав свої речі та речі їхнього сина ОСОБА_4 та переїхав проживати у в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1, незважаючи на те, що згоду на зміну місця проживання дитини вона не давала, крім того зауважує, що самостійного доходу відповідач не має, неодноразово бере у поїздки за кордон сина, через що останній не відвідує заняття у школі, дитина скаржиться що йому фізично важко їздити з татом. Тому просить визначити місце проживання дитини разом із нею.

ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, з ним, як батьком.

В обґрунтування вимог зазначив, що спільне проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 стало неможливим і нестерпним через конфлікти із ОСОБА_1, у звязку із чим він разом із сином переїхали до квартири його матері по вул.Бережанській,53/6 в м.Тернополі, де проживали до квітня 2017року, на даний час він із сином проживають у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_2, син має окрему кімнату зі всім необхідним. Жодних перешкод у спілкуванні з матірю він не чинить, син сам виявив бажання проживати разом із ним, тому вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із ним, як батьком, оскільки він турбується про нього, забезпечує всім необхідним, допомагає йому із навчанням. Зауважує, що міркування ОСОБА_1 про те, що він не має доходу не відповідає дійсності, що підтверджується випискою банку про рух коштів на його депозитному рахунку. Також зазначає, що поїздки за кордон разом із сином, жодним чином не відображаються негативно на його розвитку та відвідуванні школи, щодо причин кожного пропуску навчальних занять він повідомляє класного керівника і це не впливає на його розвиток та успішність у школі, навпаки у порівнянні з минулим роком досягнення в навчанні сина покращилися, також покращилася і його поведінка. З врахування того, що він сумлінно ставиться до своїх батьківських обовязків, та бажанням самого сина проживати разом із ним, просить визначити місце проживання дитини разом із ним.

У судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, вважають, що жодних виняткових у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини обставин, які б свідчили про неможливість проживання малолітньої дитини з матірю, не існує, а тому син повинен проживати із матірю. Зустрічний позов ОСОБА_3 вважає необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив, вважає, що при вирішенні даного спору слід брати до уваги особисту прихильність дитини до кожного із батьків, враховуючи бажання сина проживати разом із ним, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із ним.

Представник третьої особи - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради при розгляді даного спору підтримала позицію органу опіки та піклування викладену у висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, затвердженому рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №932 від 13.12.2017року.

При розгляді справи судом встановлено наступне.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2002 року, який розірвано 03.04.2017року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про народження Серії І-ИД №147679, виданим Відділом РАЦС Тернопільського управління юстиції Тернопільської області 13.05.2004 року.

Судом встановлено, що у звязку із тим, що в сімї ОСОБА_4 були постійні сварки та конфліктні ситуації ОСОБА_3 разом із сином вирішили проживати в квартирі матері ОСОБА_3 по вул.Бережанській,53/6 в м.Тернополі.

Враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання дитини ОСОБА_4 є АДРЕСА_3, ОСОБА_1 звернулася до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради із проханням встановити батькові дитини ОСОБА_3 графік побачень із дитиною, однак рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №104 від 21.04.2017 року встановлення графіку побачень батькові ОСОБА_3 з малолітнім сипом ОСОБА_5 визнано недоцільним, оскільки дитина виявила бажання на той час проживати з батьком, встановлено, що дитина має образу на матір, оскільки вона не дає згоди на виїзд за кордон, а він часто виїжджає з батьком за межі України.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 28.05.2014року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дали дозвіл на відкриття візи та тимчасові поїздки за кордон їхній малолітній дитині ОСОБА_4 у період з 28.05.2014року по 28.05.2019року.

Як вбачається із листа Адміністрації Держприкордонслужби України від 03.03.2017року №23/Л-2914, ОСОБА_3, 01.04.2004р.н., перетинав кордон 24.01.2017року та 24.02.2017року, на законних підставах за нотаріально посвідченою згодою матері.

Згідно рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23.06.2017року №178, визначено не доцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, 01.04.2004р.н., разом із матірю ОСОБА_1, у звязку із небажанням дитини.

Частинами четвертою та п'ятою статті 19 СК України передбачено обов'язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається із висновку органу опіки і піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02.08.2017року №532, орган опіки і піклування не рекомендує визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 01.04.2004р.н., разом із матірю ОСОБА_1 Комісією встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом із батьком по вул.Бережанській,53/6 в м.Тернополі у бабусі, батько малолітнього часто їздить за кордон і має можливість взяти його із собою, проте мати не дає дозвіл на перетин кордону, тому дитина має образу на матір і категорично заперечує щодо визначення місця проживання разом із матірю. Батько ОСОБА_3, щодо вирішення питання місця проживання його сина повністю покладається на бажання дитини. Згідно інформації зі школи де навчається ОСОБА_4, дитина більш прихильна у спілкуванні до батька.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради за № 932 від 13.12.2017 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини», затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 01.04.2004р.н.,, відповідно до якого орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 01.04.2004р.н., разом із батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_4.

Відповідно п.3 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківською піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківською піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м.Києві та м.Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад.

Згідно п.72 вказаної Постанови, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно і додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійною доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого орган) міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Як встановлено в судовому засіданні, при розгляді питання про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 01.04.2004р.н., разом із батьком, 30.10.2017р. працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5(складено Акт обстеження житлових умов від 30.10.2017року). В ході обстеження встановлено, що за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_6 - бабуся дитини (власник квартири, за даною адресою не проживає), ОСОБА_3 - батько дитини (проживає без реєстрації), малолітній ОСОБА_5, (проживає без реєстрації). Трикімнатна квартира знаходиться на 4 поверсі 10-и поверхового будинку з усіма комунальними зручностями загальною площею 83,1 кв.м. Для дитини виділена окрема кімната, яка облаштована необхідними меблями відповідно до віку дитини, є окреме ліжко, шафа для одягу, комп'ютер, робочий стіл, сезонний одяг та взуття. Стосунки в сім'ї родинні, доброзичливі. Бабуся дитини ОСОБА_6, не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 у її квартирі, власником якої вона є, відповідно до заяви від 03.11.2017р. Згідно до інформації ПАТ комерційного банку «Приватбанк» встановлено, що станом на 05.09.2017р. баланс на рахунку ОСОБА_3 становить 24582,45 грн. Малолітній ОСОБА_4 на засіданні комісії повідомив, що проживає з батьком АДРЕСА_6. Він бажає і надалі проживати з батьком. Дитина ображена на матір, оскільки мати не дає згоди на його виїзд за кордон. Мати ОСОБА_1 на засідання комісії не з'явилася, однак, в телефонному режимі повідомила, що категорично заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком.

Згідно інформації ТНВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-економічний ліцей №9 від 21.06.2017року №170, батьки ОСОБА_4, мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_3 приймають участь у шкільному житті дитини. Зважаючи на спостереження за поведінкою дитини, ОСОБА_3 більш прихильний у спілкуванні до батька. Протягом 2016/2017років учень пропустив 18 навчальних днів. Вказані пропуски не впливають на успішність учня та його розвиток. Навчальні досягнення порівняно із минулим навчальним роком покращилися, так само покращилася і поведінка учня, він став більш врівноваженим, більше почав цікавитися справами класного колективу, брати активну участь у позакласних, загальношкільних заходах.

Відповідно до довідки №28 від 05.05.2017року та довідки №33/05 від 05.09.2017року, ОСОБА_1 працює в КП «Тернопільелектротранс» на посаді техніка відділу експлуатації служби руху, її оклад з 01.09.2017року становить 4700грн.

Як вбачається із свідоцтва про державну реєстрацію ФОП Серія В01 №054111 від 31.08.2005року ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.09.2017року про рух коштів на рахунку ОСОБА_3 за період з 05.03.2017року по 05.09.2017року, усього надходжень було 160605,54грн., усього витрат 139412,37грн.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 214 ЦПК України, до повноважень головуючого серед іншого відноситься спрямування судового розгляду на забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З метою встановлення характеризуючих даних щодо батьків, судом зібрано достатньо доказів, які містяться в матеріалах справи, які доводять те, що обидва з батьків мають самостійний дохід, не зловживають спиртними або наркотичними засобами, не ведуть аморальний спосіб життя, мають задовільні житлово-побутові умови, кожен з них бере участь у вихованні дитини та бажає визначити місце проживання дитини. Тобто даних, які б негативно характеризували сторони в розумінні статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлено.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, статті 171 СК дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спорів між батьками про визначення її місця проживання в судовому засіданні з додержанням вимог Цивільного процесуального кодексу та з урахуванням віку дитини, стану здоров'я, розумового розвитку.

Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». У п. 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей .

В судовому засіданні 02.03.2018 року з пояснень сина сторін спору встановлено особисту прихильність дитини до батька, разом з яким і проживає в даний час дитина, а також те, що дитина ображена на матір, оскільки мати не дає згоди на виїзд за кордон.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації обєднаних націй від 20.11.1959р, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

В судовому засіданні не встановлено виняткових обставин, які б вказували на можливість розлучення дитини зі своєю матірю, проте дитина категорично заперечує на визначення місця проживання разом із матірю.

Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище зазначене, при вирішенні спору щодо визначеня місця проживання дитини сторін, суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків(ст. 141 СК України), принципу 6 Декларації прав дитини та вимог положень ч.2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України, за якими місце проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за згодою самої дитини, а тому приходить до переконання, що позовні вимоги сторін спору до задоволення не підлягають, виняткових обставин, які б вказували на можливість розлучення дитини з матірю не встановлено, проте дитина категорично заперечує на визначення місця проживання разом із матірю, тому перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі, при вирішенні питань, що стосується життя дитини, суд повинен виходити лише з інтересів дитини і вправі постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст.171 СК України), тому враховуючи, що 01.04.2018року ОСОБА_4 виповниться 14 років і він буде вправі сам визначити місце свого проживання, суд вважає за необхідне відмовити сторонам спору у визначені місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, 19, 141, 160, 161,171 Сімейного кодексу України, Декларацією з прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації обєднаних націй від 20.11.1959р., Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., Постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_7) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_8), третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зустрічного позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_8) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_7), третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складення повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Головуючий суддяОСОБА_7