П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Київ

Справа № 362/2035/18

Апеляційне провадження: № 22-ц/824/2173/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) - Невідомої Т.О.

суддів - Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар - Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2018 року, постановлену під головуванням судді Корнієнка С.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

В квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 236,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,11 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_1, витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 житловий будинок, загальною площею 236,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий НОМЕР_1, площею 0,11 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Одночасно із пред'явленням позову, ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення даного позову.

В обґрунтування своєї заяви зазначив, що оскільки ОСОБА_5 (третя особа) вже вчинив щодо спірного майна дії, що фактично ускладнили розгляд справи та виконання судового рішення, а тому просив вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Також посилався на те, що на теперішній час право власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку належить відповідачу, а відтак, діючий власник майна може безперешкодно продати/передати або іншим чином розпорядитись майном, що значно ускладнить його повернення реальному власнику - позивачу.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 236,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, площею 0,11 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_1, що належать на праві власності ОСОБА_3

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів необхідності забезпечення позову, а Васильківським міськрайонним судом Київської області не було досліджено дані обставини та не було надано належної оцінки факту ігнорування позивачем вимог, встановлених для заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 посилався на те, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, оскільки постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Обраний позивачем виз забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним. Дані висновки суду дійсно відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону. Просив апеляційну скаргу відхилити як необґрунтовану та залишити в силу судове рішення про забезпечення позову.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

10 жовтня 2018 року у справі відкрито апеляційне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував, вважав ухвалене у справі судове рішення законним та обґрунтованим.

В судове засідання сторони та третя особа особисто не з'явились, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду уповноважених представників, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, враховуючи принципи цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, дійшов висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання права власності та витребування майна із чужого не законного володіння.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку, заявник посилався на те, що спір стосується оспорювання права власності на будинок та земельну ділянку, власником яких є відповідач ОСОБА_3 При цьому посилався на те, продавець ОСОБА_5 вже вчинив щодо спірного майна дії, яким не мав, на його думку, права розпоряджатися. Хоч він, позивач, не зареєстрував своє право власності на спірне майно, відповідно до умов укладеного договору він є єдиним володільцем спірного майна, яке в подальшому вибуло із його володіння поза його волею. Також, вказував, що згідно діючого реєстру прав, право власності на теперішній час належить відповідачу, який на сьогодні володіє майном, на його думку, незаконно, а враховуючи відсутність заборон на спірні об'єкти, діючий власник майна, ОСОБА_3, може безперешкодно продати/передати (іншим чином розпорядитися) майном, що значно ускладнить процес повернення майна.

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом даного спору є дійсність договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, які можуть бути відчужені іншим особам до вирішення справи по суті, що утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на спірне домоволодіння на земельну ділянку.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_4 до суду з позовом до ОСОБА_3 свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом спору є договір купівлі-продажу щодо нерухомого майна, накладення арешту на це майно з метою забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності заяви положенням ст. 151 ЦПК України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки перевірка дотримання відповідності змісту заяви про забезпечення позову положенням цивільного процесуального законодавства є компетенцією суду першої інстанції. Оскільки суд визнав заяву прийнятною до розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд не входить в обговорення питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, строку позовної давності, такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає також безпідставними.

Безпідставними є також і доводи апеляційної скарги щодо не сплати заявником судового збору при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову, оскільки відповідно до вимог Закону України &q?и ;Про судовий збір&q?ак; підставою для визначення розміру судового збору є подання заяви про забезпечення позову, а не кількість об'єктів нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт в порядку забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не приймаються колегією суддів в цілому.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А.Пікуль

Д.Р.Гаращенко