Справа № 663/898/17
Провадження № 2/663/495/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

12 березня 2018 року Скадовський районний суд Херсонської області у складі

головуючого судді Клімченка М. І.

секретаря Ващук О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її батько ОСОБА_3, який перебував у шлюбі з відповідачкою з 11.10.1996 року. За життя ОСОБА_3 разом з відповідачкою придбали будинок АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи на який оформлено на ОСОБА_2 04.03.2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого все майно заповів позивачці. Про те, що до спадкового майна належить будинок дізналась випадково з довідки «Херсонського бюро технічної інвентаризації» від 22.04.2016 року № 55. Відповідачка досягла пенсійного віку, тому має право на обов'язкову частку у спадщині. Крім того, померлий ОСОБА_3 має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно на 5/12 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, стягнути судові витрати.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про одруження.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 11.10.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3

Згідно договору купівлі-продажу від 12.06.1998 року посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Хероснської області Шофаренко О.О., ОСОБА_2 придбала житловий будинок по АДРЕСА_2

Згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. від 04.03.2015 року ОСОБА_3 заповів все належне йому майно ОСОБА_1

Згідно листа приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатової Л.Л. від 13.07.2017 року, після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена спадкова справа за заявою його доньки спадкоємиці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім'я якої залишено померлим заповіт. 26.06.2015 року надійшла заява ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України як непрацездатна за віком. Від інших спадкоємців заяви про прийняття спадщини не надходили. В разі відсутності заповіту, до спадкування за законом, крім ОСОБА_1 та дружини спадкодавця, міг бути закликаний його син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто три спадкоємці за законом.

Зігдно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його право власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов'язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1226 ЦК України, передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 379 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи те, що спірне майно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, воно є їх спільною сумісною власністю, а тому право ОСОБА_1 на частку в ньому входить до складу спадщини після смерті її батька.

Згідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Половина будинку, що належала ОСОБА_3 за законом мала б бути успадкована між трьома спадкоємцями: дружиною ОСОБА_2 - 1/2:3=1/6, донькою ОСОБА_1 1/2:3=1/6, сином ОСОБА_4 1/2:3=1/6.

Так як ОСОБА_3 складено заповіт, відповідно до якого він заповідає майно своїй доньці ОСОБА_1, це усуває від спадкування сина померлого - ОСОБА_4, який не підпадає під категорію осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, а ОСОБА_2 має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, яка дорівнює половині частки, яка б належала їй за законом: 1/6:2=1/12.

Виходячи з викладеного, 5/12 часток будинку АДРЕСА_1 належала батькові позивачки до його смерті, повинно належати позивачці за заповітом.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини у силу вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

За таких обставин, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сплачені судові витрати в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 258, 263, 265 273, 280, 281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке складається з 5/12 часток житлового будинку АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М. І. Клімченко