Номер провадження: 22-ц/785/164/18
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Олімп-Юг», ОСОБА_3, третя особа ПрАТ «СК «АХА Страхування» про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року,

встановила:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 66627,25 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Зазначив, що 13.04.2015 року, в м. Одесі, по вул. Люстдорфська дорога, відбулось зіткнення транспортних засобів, автомобілю НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та яке належить позивачу, та автомобілю марки «ВАЗ», моделі «2115», під керуванням ОСОБА_3, яке належить ПП «Олімп-Юг». В результаті ДТП автомобілі отримали ушкодження.

ДТП сталося з вини ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», моделі «2115», державний номер НОМЕР_2, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з його автомобілем.

Згідно висновку №118/15 від 19.06.2015 року суб'єкта підприємницької діяльності оцінювача автотоварознавця «ОСОБА_6І.» позивачу, як власнику транспортного засобу, був спричинений збиток в розмірі 52607 гривень з врахуванням ПДВ, 45352,75 гривень, без врахування ПДВ.

ПрАТ «АХА Страхування» виплатило суму заподіяної шкоди в розмірі 45352,75 гривень, згідно полісу АІ/0968109 від 10.06.2014 року.

Проте, фактична вартість відновлювального ремонту складає 84100 гривень.

Посилаючись на те, що власником автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2115», державний номер НОМЕР_2 є ПП «Олімп-Юг», позивач просив стягнути з ПП «Олімп-Юг» суму заподіяних збитків з урахуванням різниці виплаченої суми ПрАТ «АХА Страхування» в розмірі 50627,25 грн.

Крім того, у зв'язку з пошкодженням належного позивачу автомобілю, позивач звернувся до компанії, яка надає в прокат автомобілі, уклав договір оренди транспортного засобу, у зв'язку з чим, поніс додаткові витрати в розмірі 11880 гривень.

Також, позивач зазначив, що неправомірними діями відповідачів йому були спричинені моральні страждання, у зв'язку з чим, просив стягнути відповідну компенсацію в розмірі 50000 гривень.

Також позивач просив стягнути з ПП «Олімп-Юг» витрати на правову допомогу в розмірі 16000 гривень, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 50 627 гривен 25 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за заподіяння моральних страждань в розмірі 10 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1188 гривень 07 копійок.

В задоволенні позовних вимог до Приватного підприємства «Олімп-Юг» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 компенсації за заподіяння моральних страждань в розмірі 40 000 гривень відмовлено.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат з правової допомоги в розмірі 16000 гривень відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Вказаним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3, останній має відшкодувати ОСОБА_2 майнову шкоду та моральну шкоду.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 13.04.2015 року, в м. Одесі, по вул. Люстдорфська дорога, відбулось зіткнення транспортних засобів, автомобілю НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та яке належить позивачу, та автомобілю марки «ВАЗ», моделі «2115», під керуванням ОСОБА_3, яке належить ПП «Олімп-Юг». В результаті ДТП автомобілі отримали ушкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2015 року ОСОБА_3 за вчинення вищезазначеної ДТП визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, що в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно висновку №118/15 від 19.06.2015 року суб'єкта підприємницької діяльності оцінювача автотоварознавця «Вітвіцького Ігоря Івановича» позивачу, як власнику транспортного засобу, був спричинений збиток в розмірі 52607 гривень з врахуванням ПДВ, 45352,75 гривень, без врахування ПДВ.

ПрАТ «АХА Страхування» виплатило суму заподіяної шкоди в розмірі 45352,75 гривень, згідно полісу АІ/0968109 від 10.06.2014 року.

Проте, фактична вартість відновлюваного ремонту складає 84100 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою№ від 17.04.2015 року СПД ОСОБА_7, актом виконаних робіт від 26.06.2015 року №.

На підтвердження вказаних обставин, позивачем також надані квитанції від 26.06.2015 року, від 22.06.2015 року, від 16.06.2015 року, з яких вбачається, що позивач сплатив СПД ОСОБА_7 грошову суму в загальному розмірі 84100 гривень.

Крім того, позивач згідно договору оренди автомобіля ОД -917 та квитанції №917 від 15.06.2015 року, сплатив послуги з оренди автомобілю в розмірі 11880 гривень.

Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 під час управління автомобілем марки «ВАЗ», моделі «2115», державний номер НОМЕР_2 виконував трудові обов'язки, а саме виконував обов'язки водія ПП «Олімп-Юг», що підтверджується матеріалами адміністративної справи №3521/7222/15п, а саме: особистими поясненням ОСОБА_3 від 13.04.2015 року та протоколом про адміністративне правопорушення серія АП1 №525090 від 13.04.2015 року, витребуваними та оглянутими судовою колегією в судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливі правила ст. 1187 ЦК діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об'єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами ст. 1187 ЦК тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці.

У п. 1.10 Правил дорожнього руху України закріплено, що власником транспортного засобу визнається фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Суб'єктом відповідальності за статтею 1187 ЦК України, є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об'єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до абз. 3 п. 6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Так, не визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності перед потерпілим особа, яка здійснювала фактичне володіння (управління, експлуатацію) небезпечним об'єктом в силу трудових відносин з володільцем такого об'єкту (водій, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самими володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без якогось юридичного оформлення (наприклад, передається управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду.

У матеріалах справи відсутні будь які відомості про те, що автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2115», державний номер НОМЕР_2 будь - яким чином передавався ОСОБА_3 (довіреність, договір оренди тощо) та відсутні будь-які звернення ПП «Олімп-Юг» про те, що автомобіль вибув з його володіння поза його волею (викрадення, угон тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 26 КЗпП України в період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_3 під час управління автомобілем марки «ВАЗ», моделі «2115», державний номер НОМЕР_2 виконував трудові обов'язки, а саме виконував обов'язки водія ПП «Олімп-Юг», матеріальна шкода підлягає стягненню безпосереднього володільця джерела підвищеної небезпеки, а саме з ПП «Олімп-Юг».

При цьому, судова колегія відхиляє доводи ПП «Олімп-Юг» проте, що ОСОБА_3 під час керування транспортного засобу не перебував з ПП «Олімп-Юг» у трудових відносинах.

Таким чином з Приватного підприємства «Олімп-Юг» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 доведена належними доказами матеріальна шкода у розмірі 50627,25 грн., яка складається з невідшкодованих витрат на ремонт автомобілю, витрат на оренду автомобіля (38747,25 (84100-45352,75) +11880).

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 5, 9 постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ «Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - Європейський суд) у своїй практиці зазначає, що «вимога розумного строку» розповсюджується на усі без винятків судові розгляди справ, які охоплюються статтею 6 (справа «Кьоніг проти ФРН»).

Також, в рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії» вказується, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду завдану особі.

Ураховуючи конкретні обставини справи, винність ОСОБА_3, який виконував трудові обов'язки у приватному підприємстві «Олімп-Юг», у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди, порушення звичайного життя позивача, тривалість розгляду справи та заподіяння моральних страждань позивачу, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості судова колегія вважає за необхідне вимоги в цій частині задовольнити частково, стягнути з Приватного підприємства «Олімп-Юг», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 солідарно моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. В задоволенні вимог про стягнення компенсації за заподіяння моральних страждань в розмірі 40000 гривень відмовити.

Крім того, на підставі ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню в рівних частках з Приватного підприємства «Олімп-Юг», ОСОБА_3 судові витрати, а саме: витрати за сплату судового збору в суді першої та апеляційної інстанції, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 2360,97 грн. (1172, 90 грн. + 1066,27 + 121,80), витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 16000,00 грн., а всього на зальну суму 18360,97 грн., які підтверджені належними доказами, сплачені та є обґрунтовані.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, відповідачами до суду апеляційної інстанції не надані.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлене судова колегія вважає, що висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позову ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Дарк ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Олімп-Юг», ОСОБА_3, третя особа ПрАТ «СК «АХА Страхування» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Олімп-Юг» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 50 627,25 грн.

Стягнути солідарно з Приватного підприємства «Олімп-Юг», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за заподіяння моральних страждань в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути в рівних частках з Приватного підприємства «Олімп-Юг», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 18 360,97 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01.03.2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець