ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2188/16-ц Номер провадження 22-ц/814/147/18Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2016 року у складі судді Кононенко С.Д.

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні коморою, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні коморою № ІІІ, розташованою між поверхами № 6-7, 1 під'їзду будинку АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати замки та двері з вказаної комори й звільнити її, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн., 2500 витрат на правову допомогу та 551,21 грн. судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення комори № ІІІ, розташованої між поверхами № 6-7, 1 під'їзду у будинку АДРЕСА_1, проте не має можливості користуватися належним їй майном, оскільки відповідачем ОСОБА_2 були незаконно самовільно встановлені двері на даній коморі та врізаний замок. Жодних законних підстав для користування належним їй нерухомим майном відповідач не має. При цьому, зазначила, що двері відповідачем були встановлені до оформлення нею права власності, проте після укладення нею договору інвестування будівництва кладової, умови якого нею були виконані в повному обсязі. Відповідач на даний час користується належною їй коморою, добровільно її звільняти відмовляється. Також своїми неправомірними діями, які полягають у перешкоджанні користування позивачкою своєю власністю відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні коморою № ІІІ, розташованою між поверхами № 6-7, 1 під'їзду будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати замки та двері з комори № ІІІ, розташованої між поверхами № 6-7, 1 під'їзду будинку АДРЕСА_1 та звільнити вказану комору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані з отриманням кваліфікованої юридичної допомоги в розмірі 2500 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 551,21 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду про усунення перешкод у користуванні коморою, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасувати.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому в порушенням вимог процесуального законодавства був позбавлений можливості подати до суду заперечення проти позову і обґрунтувати їх належними доказами.

Вказує, що 25 липня 2011 року ним було укладено з ТОВ «Сучасний дім» договір інвестування будівництва кладової, що доводить правомірне користування спірним нежитловим приміщенням.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

На підставі частини 5 статті 31 ЦПК України у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Полтавської області та утворення апеляційного суду в апеляційному окрузі справу передано до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04 квітня 2013 року між позивачкою та ТОВ «Сучасний дім» було укладено договір про інвестування будівництва кладової, згідно якого ТОВ «Сучасний дім» взяло на себе зобов'язання своїми силами та засобами здійснити будівництво кладової площею 3 кв.м, що розташована між 6 та 7 поверхами під'їзду № 1 у будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_3, у свою чергу, взяла на себе зобов'язання здійснювати фінансування об'єкта інвестування у встановленій на момент укладення договору вартості, яка становила 7500 грн. Позивачкою було здійснено повний розрахунок за даним договором.

За актом приймання-передачі від 18 листопада 2015 року ТОВ «Сучасний дім» передало, а ОСОБА_3 прийняла кладову № ІІІ, загальною площею 3,3 кв.м., яка розташована у першому під'їзді між 6-7 поверхами в житловому будинку АДРЕСА_1.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 02.03.2016 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (комора № ІІІ, поверх 6-7, 1 під`їзд), загальною площею 3,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення комори № ІІІ, розташованої між поверхами № 6-7, 1 під'їзду у будинку АДРЕСА_1 на даний час не спростовано.

Таким чином, ОСОБА_3 є одноосібним власником спірного нежитлового приміщення й самовільне користування даним приміщенням відповідачем ОСОБА_2 без відповідних правовстановлюючих документів порушує права позивача на користування власністю.

16.05.2016 року ОСОБА_3 звернулась до ВП № 2 ПВП НП України в Полтавській області з заявою про самоправство з боку відповідача, що підтверджується талоном-повідомленням № 000482 від 16.05.2016 року, проте жодних позитивних наслідків це не мало. Відповідач у присутності поліції та голови ОСББ відмовився надати їй доступ до належної їй комори та почав погрожувати зустрічними заявами до правоохоронних органів та судовими спорами. Наразі ОСОБА_2 продовжує користуватися коморою й звільнити приміщення відмовляється.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 внаслідок своїх незаконних дій порушив право власності позивача, що є підставою для вжиття заходів судового захисту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, встановлений у статті 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною другою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За нормами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_3 є власником спірної комори, а ОСОБА_2 своїми діями чинить перешкоди у користуванні позивачем власним майном, чим порушує її права.

Способами захисту цивільних прав може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (статті 15, 16 ЦК України).

Таким чином, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем створюються перешкоди у користуванні належним позивачці на праві власності майном, отже наявні правові підстави для усунення перешкод у користуванні коморою.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірного володіння спірним майном спростовуються договором інвестування будівництва кладової від 04 квітня 2013 року, укладеним між ТОВ «Сучасний дім» та ОСОБА_3, актом приймання-передачі від 18 листопада 2015 року та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (комора № ІІІ, поверх 6-7, 1 під'їзд).

Договір інвестування будівництва кладової від 25 липня 2011 року, на який посилається в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, з огляду на положення статті 334 ЦК України не є належним, допустимим та достатнім доказом виникнення у нього права на спірне майно.

Також судом першої інстанції було встановлено, що неправомірними діями відповідача, які полягають у перешкоджанні користування позивачкою своїм майном, позивачу заподіяна моральна шкода.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як зазначено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

З урахуванням встановлених обставин справи суд першої інстанції визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу у 4000 грн., що не суперечить нормам матеріального права й доводами апеляційної скарги не спростовується.

За правилами статей 79, 84, 88, 214 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, витрати на правову допомогу належать до судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами під час ухвалення рішення.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (частина 1 статті 88 ЦПК).

Доводи апеляційної скарги не містять спростування понесених позивачем ОСОБА_3 витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2500 грн., такі витрати підтверджуються належними та допустимими доказами по справі (а.с. 13-18, 31-33), а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: /підпис/ С.Б. Бутенко

Судді: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.І. Обідіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.Б. Бутенко