Постанова

Іменем України

7 березня 2018 року

м. Київ

справа № 199/5594/15-ц

провадження № 61-621 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г.І. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз»

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 2 серпня 2016 року у складі судді Скрипник О. Г. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Куценко Т. Р., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про визнання дій неправомірними, зобов'язання зробити перерахунок, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 4 березня 2015 року між ним та ПАТ «Дніпрогаз» укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання по АДРЕСА_1, умови якого він виконував належним чином.

25 березня 2015 року йому стало відомо, що за ним рахується заборгованість з оплати послуг газопостачання по АДРЕСА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1.

У відповідь на його звернення відповідач повідомив його, що ним укладено два договори про надання послуг з газопостачання, а саме: по АДРЕСА_3 (особовий рахунок № НОМЕР_1) та

по АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2).

Оскільки за особовим рахунком № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 виникла заборгованість, вона була перерахована на особовий рахунок № НОМЕР_2, відкритий по АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що такими неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, що полягає у втраті здоров'я, оскільки повідомлення про наявність боргу негативно вплинуло на його емоційний стан, у нього з'явився біль у серці, підвищився артеріальний тиск, у зв'язку із чим він був змушених звернутись за медичною допомогою.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати дії відповідача щодо переведення боргу з одного рахунку на інший неправомірними; зобов'язати відповідача перерахувати суму боргу з рахунку № НОМЕР_2, відкритого

по АДРЕСА_1 на рахунок № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4; відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 20 000 грн 00 коп.; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 359 грн 20 коп.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 2 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 в частині вимоги про зобов'язання перерахувати суму боргу з рахунку № НОМЕР_2, відкритого по АДРЕСА_5 на рахунок № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 залишено без розгляду за заявою ОСОБА_4, у зв'язку із добровільним перерахуванням боргу ПАТ «Дніпрогаз».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 2 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судові витрати віднесені за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач добровільно повернув грошові кошти позивачу шляхом перерахування боргу з особового рахунку № НОМЕР_2, відкритого по АДРЕСА_1 на особовий рахунок № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4. Крім того, ОСОБА_4 не довів, що перерахуванням боргу на інший особовий рахунок, відповідач завдав йому моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконними дій відповідача щодо переведення боргу, оскільки

ПАТ «Дніпрогаз» добровільно перерахувало суму боргу на особовий рахунок, відкритий по АДРЕСА_2 та обґрунтовано відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, у зв'язку із її недоведеністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не вмотивована відмова у задоволенні позову в частині визнання дій відповідача протиправними, не надано оцінки доказам у вигляді свідчення свідків, які підтвердили факт завдання йому моральної шкоди такими діями відповідача, зокрема, його лікаря який засвідчив погіршення стану здоров'я після повідомлення його про існування боргу за спожитий газ. Зазначене також підтверджується випискою з його амбулаторної картки.

У лютому 2018 року ПАТ «Дніпрогаз» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, адже переведення боргу в обліковій програмі ПАТ «Дніпрогаз» на особовий рахунок позивача, відкритий по

АДРЕСА_1 відбулося, в тому числі і з його вини, оскільки він не повідомив відповідача про відчуження ним будинку по

АДРЕСА_2 та про припинення договору газопостачання за яким виникла заборгованість з оплати таких послуг.

До того ж, після звернення позивача було проведено коригування за особовими рахунками, відкритими на його ім'я та переведено суму боргу на особовий рахунок за яким виникла така заборгованість за спожитий газ.

З урахуванням наведеного вважало, що суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги цих

висновків не спростовують.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Судами установлено, що 25 травня 2001 року між відповідачем та позивачем, як власником будинку АДРЕСА_2 було укладено договір про надання послуг з газопостачання, на підставі якого позивачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1.

26 грудня 2013 року ОСОБА_4 відчужив зазначений вище житловий будинок ОСОБА_5, проте договір про надання послуг з газопостачання з відповідачем не розірвав, інформацію про відчуження будинку позивачу не надав.

4 березня 2015 року між ПАТ «Дніпрогаз» та ОСОБА_4 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання по АДРЕСА_5, на підставі якого на ім'я позивача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2.

Також установлено, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 виникла заборгованість за спожитий газ у розмірі 4 061 грн 39 коп., який був перерахований відповідачем на особовий рахунок позивача № НОМЕР_2.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання дій відповідача щодо перерахування боргу неправомірними, оскільки перерахування суми боргу з особового рахунку № НОМЕР_1, відкритого

АДРЕСА_2 на рахунок

№ НОМЕР_2, відкритий по АДРЕСА_1 відбулося у зв'язку з неповідомленням позивачем про відчуження ним будинку АДРЕСА_2

При цьому дізнавшись про вищезазначене, ПАТ «Дніпрогаз» добровільно перерахувало зазначену суму боргу на рахунок, відкритий по АДРЕСА_3.

Відповідно до статті 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Приписами частини першої, другої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктами 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня

1995 року № 4 роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Відповідно до статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

За змістом частини 1 статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваний судових рішень), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши приписи статті 23 ЦК України, роз'яснення, викладені у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», правильно виходив з того, що позивачем не доведено факт заподіяння йому діями відповідача моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, як не доведено і наявність причинного зв'язку між погіршенням стану його здоров'я та вини у цьому відповідача. Крім того, відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами договору, який укладено між сторонами.

Посилання апеляційного суду на ненадання позивачем довідок з лікарні про ускладнення під час пологів, загрозу викидня, перебування на обліку у лікарів з приводу порушення сну, нервозності та дратівливості, на правильність висновку суду не впливає і не може бути підставою для його скасування, оскільки зазначене є технічною помилкою, допущеною під час виготовлення тексту судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 2 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

С.О. Погрібний

О.В. Ступак