Житомирський апеляційний суд
Справа №288/392/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 288/392/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 березня 2018 року, яке ухвалено суддею Зайченко Є.О. в смт Попільня Житомирської області

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось з вказаним позовом, в якому просило стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 16005 від 04 березня 2011 року у розмірі 60958,92 грн., а також понесені судові витрати. Зазначало, що 04.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 51120 грн. зі сплатою 16,9 % річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 04 березня 2016 року. Цього ж числа між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 16005/П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Астра Банк» укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Астра Банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Згідно зазначеного договору було передано право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. В свою чергу, ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 16005 від 04 березня 2011 року, заборгувавши банку вказану вище суму, включаючи нараховані відсотки та пеню.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позов про визнання припиненим договору поруки № 16005/П від 04 березня 2011 року, укладений між ПАТ «Астра Банк», поручителем ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_2 посилаючись на те, що кредитор пропустив встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поруки.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 березня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 52 182,64 грн. заборгованості за кредитним договором. У задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим задоволено. Визнано договір поруки № 16005/П від 04 березня 2011 року, укладений між ПАТ «Астра Банк», поручителем ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_2 припиненим. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову відповідачів. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи суд першої інстанції порушив та неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 252, 599 ЦК України щодо припинення поруки. Також вважає, що суд безпідставно зменшив розмір пені через скрутне матеріальне положення відповідача ОСОБА_2, не враховувавши при цьому запровадження процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Правом на подачу відзиву відповідачі не скористались.

В судовому засіданні представник відповідачів доводи апеляційної скарги не визнав, просив скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. З урахуванням наведеного та керуючись ст. 372 ЦПК України, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності представника позивача.

Судом встановлено, що 04 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №16005, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 51120 гривень зі сплатою 16,9 % річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 04 березня 2016 року.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши боржнику кредитні кошти, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №16005 від 04 березня 2011 року.

Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у зв'язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №16005 від 04 березня 2011 року станом на 10 березня 2016 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість в розмірі 60598, 92 грн, яка складається з:

-суми заборгованості за кредитом - 22548,54 грн;

-суми заборгованості за відсотками - 4084,79 грн;

-пеня - 33416,28 грн;

-суми за ставкою 3 відсотків від суми простроченого тіла по кредиту - 444,56 грн;

-суми за ставкою 3 відсотків від прострочених відсотків по кредиту - 104,75 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Вирішуючи спір у справі, суд врахував вищевказані вимоги закону та встановивши, що боржник належним чином зобов'язань, передбачених кредитним договором, не виконує, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені до 25000,00 грн. виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Отже, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений при одночасній наявності обох умов, зазначених у згаданій нормі.

Згідно з пункту 1 статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Стаття 611 ЦК України містить перелік правових наслідків, які можуть застосовуватися до порушника в сукупності або окремо, залежно від умов, передбачених договором або законом.

Чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобов'язання як неустойка.

Істотними обставинами згідно зі статтею 551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи важкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не тільки боржника), які заслуговують на увагу.

Під час розгляду справи було встановлено, що суми заборгованості за тілом кредиту та відсотків загалом складає 26633,33 грн., в той же час розмір пені складає 33416,28 грн. Таким чином нарахований Банком розмір пені перевищує розмір основного боргу.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_2. були надані письмові докази, які підтверджують тяжкий фінансовий стан боржника, а саме : копію трудової книжки серії НОМЕР_1 епікриз з медичної карти № 712 та № 24066, листи непрацездатності.

Разом з тим, Банк не довів факту настання для нього негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання позичальником. Порушене право банку відновлене шляхом стягнення плати за користування коштів за весь період прострочення, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом запровадження процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Також колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 через припинення поруки обґрунтованим виходячи з наступного.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. (ст.553 ЦК України).

Згідно зі ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Під час розгляду справи було встановлено, що виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до Договору поруки № 16005/П від 04 березня 2011 року укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_2, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №16005 від 04 березня 2011 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником зобов'язань за Договором. Поручитель і позичальник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник.

Відповідно до пункту 4.1 Договору поруки, сторони встановлюють, що Договір вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов'язання. Строк дії Договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за Кредитним договором.

Зі змісту договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до моменту повернення суми кредиту за Договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому підлягають застосуванню норми частини четвертої 559 ЦК України.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до вимог ст. 252 ЦК України, якщо в договорах поруки не встановлено строку припинення поруки, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і не залежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно, до 04 числа кожного місяця протягом строку дії Договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором черговий платіж боржником за основним зобов'язанням не було сплачено в червні 2014 року, таким чином із вказаної дати у первісного Позивача виникло право на пред'явлення вимоги до Поручителя - ОСОБА_3 Проте Банк звернувся до нього з вимогою лише в березні 2016 року, тобто більш як через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання. А тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання припиненим поруки ОСОБА_3 за договором від 04.03.2011 року та задоволення зустрічного позову відповідачів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 березня 2018 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: