Справа № 310/7074/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря судового засідання Бевз О.А,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 38 по вул. Гагаріна в с. Азовське Бердянського району Запорізької області. В обґрунтування позову вказує на те, що він є власником житлового будинку на підставі договору дарування від 21.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 У будинку зареєстрований ОСОБА_3М, який є сином його цивільної дружини. Проте, з кінця 2012 року відповідач в будинку не проживає. Відповідач участі в оплаті комунальних послуг не приймає, його особистих речей та майна в будинку немає. Наявність реєстрації відповідача в будинку створює для нього перешкоди у розпорядженні своїм майном, утруднює оформлення субсидії.

Позивач та його представник ОСОБА_2 (за довіреністю) в судовому засіданні позов підтримали, з підстав викладених в позовній заяві. Позивач суду додатково пояснив, що власником будинку на підставі договору дарування від 21.09.2001р. На прохання відповідача, з метою влаштування на роботу, зареєстрував його в своєму будинку. Але з часу реєстрації він в будинку ніколи не проживав, оскільки працював і фактично проживав в м. Бердянську. Згодом він виїхав з міста і вони втратили з ним звязок.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявивися. Про розгляд справи повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.37). Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Вислухавши пояснення позивача і його представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 є власником будинку № 38 (колишній 36) по вул. Гагаріна в с. Азовське Бердянського району Запорізької області на підставі договору дарування від 21.09.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі № 1928.(а.с.7).

Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виконавчого комітету Азовської сільради №1338 від 07.08.2018р., місце проживання відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.9).

Факт реєстрації відповідача в будинку також підтверджується довідкою виконавчого комітету Азовської сільради від 14.09.18р та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 01.10.18р. (а.с.19,24).

Як вбачається з наданого акту виконавчого комітету Азовської сільради про фактичне не проживання особи у житловому приміщенні від 13.08.2018р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку № 38 по вул. Гагаріна в с. Азовське Бердянського району не проживає з 05.12.2012р. (а.с.11).

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що є сусідкою позивача, проживає в будинку №40 (раніше № 38) по вул. Гагаріна з 1985 року. В будинку проживає дружина позивача ОСОБА_6. До 2014 року іноді бачила, що до ОСОБА_6 приїжджав її син ОСОБА_7. Потім взагалі його не бачила. Говорили, що він поїхав на заробітки. З 2014 року відповідача не бачила, де він зараз проживає або працює їй не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що є сусідкою позивача, проживає в будинку №39 вже близько тридцяти років. Позивача знає вже років з десять. Він проживає з дружиною ОСОБА_8. Знає про те, що у ОСОБА_8 є син. Інколи син приїжджав, але ніколи не проживав в будинку.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є членом сімї позивача ОСОБА_1 Спільно з власником будинку відповідач не проживав, спільним побутом з ним не був повязаний.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Права членів сімї власника є похідними від прав власника житла.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року

Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Керуючись ст.ст.319, 391 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 223, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №38 по вул. Гагаріна в с. Азовське Бердянського району Запорізької області.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 22.11.2018р.

Суддя І. П. Прінь