Справа № 683/1431/18
12 жовтня 2018 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.
з участю секретаря Васічевої О.В.
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника позивачів ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
08 червня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. 1/2 частка вказаного вище будинку належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 березня 2018 року. Інша 1/2 частка цього ж будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28 лютого 2017 року.
У вказаному будинку крім ОСОБА_2 зареєстровані відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки колишні власники будинку зареєстрували їх місце проживання. Проте з моменту реєстрації відповідачі не проживають за зазначеною адресою і на даний час особистих речей там не зберігають, в утриманні житлового приміщення участі не беруть, за комунальні послуги не сплачують.
Позивачі мають намір оформити щомісячну адресну безготівкову субсидію для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання, послуг з транспортування та розподілу природного газу та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також вільно користуватися своїм житлом на власний розсуд. Однак вони обмежені це зробити, оскільки у будинку зареєстровані три дорослі особи, що суттєво впливає на призначення та розрахунок щомісячної адресної безготівкової субсидії. Тому виникла необхідність у знятті відповідачів з реєстрації місця проживання. Зняти відповідачів з реєстрації в добровільному порядку неможливо, оскільки їх місце проживання позивачам невідоме.
У судовому засіданні позивачі та представник позивачів позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали.
Під час судового засідання судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивачі є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. 1/2 частка вказаного вище будинку належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 березня 2018 року. Інша 1/2 частка цього ж будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28 лютого 2017 року.
У вказаному будинку крім ОСОБА_2 зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 (з 18.09.1990 року), ОСОБА_5 (з 19.05.1992 року), ОСОБА_6 (з 19.05.1992 року), оскільки колишні власники будинку зареєстрували їх місце проживання. З моменту реєстрації відповідачі за зазначеною адресою не проживають, що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_7
Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 березня 2018 року серії ННВ №025684; договором дарування від 28 лютого 2017 року серії НВО №772736; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №81476671 від 28.02.2017 року; домовою книгою №27022017/7; довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради від 11.07.2018р. №889/02-27/2018.
За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.
Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
З вищевикладених норм права вбачається, що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Отже, оскільки відповідачі не є членами сім'ї власників житлового будинку, не проживають у ньому, але продовжують бути в ньому зареєстрованими і цим чинять перешкоди власникам нерухомого майна в користуванні житловим будинком, порушене право позивачів підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Керуючись ст.ст. 76-80, 89, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов задовольнити. Усунути перешкоди для ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя