ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №591/2915/18

Номер провадження 22-ц/788/2107/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2018 року в складі судді Шелєхової Г. В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 01 жовтня 2007 року, -

в с т а н о в и в :

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

21 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмолено.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку, подавши 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому, позивач вказує на помилковий висновок суду про те, що відповідачу створюються перешкоди у вихованні дочки, оскільки з травня 2015 року ОСОБА_3 фактично припинив спілкування з дитиною, не приймає участі у її вихованні та утриманні.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що вона та її теперішній чоловік ОСОБА_4, якого дитина вважає рідним батьком, займаються фізичним, духовним та моральним розвитком дочки, водять її до дитячого садочка та танцювальної студії, а відповідач взагалі не цікавиться дівчинкою, не дотримує своїх обіцянок щодо спільних зустрічей. Також відповідач, як вказала позивач, не надає матеріальної допомоги дитині та має заборгованість зі сплати аліментів, що свідчить про його ухилення від виконня батьківських обов'язків. До того ж, як зазначено в апеляційній скарзі, суд безпідставно не взяв до уваги висновок Служби у справах дітей щодо можливого позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 через його самоусунення від виконання батьківських обов'язків, при цьому, прийняв до уваги суперечливі покази свідків, які не відповідають дійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які просили задовольнити апеляційну скаргу та пояснення відповідача ОСОБА_3 про залишення рішення суду без змін, а також дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала до суду доказів, які б давали підстави для захисту інтересів дитини шляхом позбавлення її батька, тобто відповідача, батьківських прав та які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно дитини. Разом з тим, суд вважав, що необхідно надати можливість батькові та дитині налагодити їх родинні стосунки. При цьому, відповідача було попереджено про неприпустимість ухилення від участі у вихованні та утриманні дитини, про зміну ставлення до батьківських обов'язків, а на органи опіки та піклування покладено контроль щодо належного виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1. та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 8).

Сторони з 29 червня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року. Крім того, вказаним рішенням визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1., а також з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с. 10 - 11).

Із свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_6 06 серпня 2016 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_7 (а.с. 9, 12).

Згідно з довідкою - розрахунком Зарічного відділу ДВС м. Суми за № 14 175 станом на 23 березня 2018 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 становить 17 347 грн. 20 коп. (а.с.15-16).

На даний час дочка сторін проживає разом з матір'ю АДРЕСА_1, з 13 травня 2015 року вона відвідує Сумський ДНЗ (ясла - садок) № 6 «Метелик». Зі слів вихователів, дитину до дитячого закладу приводять та забирають ОСОБА_1 та ОСОБА_4, батьківські збори відвідує мати. Вказані обставини підтверджуються довідкою Сумського ДНЗ (ясла - садок) № 6 «Метелик» від 15 березня 2018 року за № 14-02/55 та висновком Служби у справах дітей Сумської міської ради (а.с. 14, 105 - 106).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 посилався на те, що він не брав участі у вихованні дочки через чинення йому перешкод з боку позивача.

Служба у справах дітей Сумської міської ради надала висновок, в якому вважала за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зокрема, служба у справах дітей посилається на те, що позивач ОСОБА_1 з 2016 року чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. У свою чергу, як зазначено у висновку, батько ОСОБА_3 не вчиняє дій з метою побачень з дочкою або щодо його участі у вихованні дитини, у навчанні та її ровитку. При цьому, він не звертався до служби у справах дітей або до суду з питанням про визначення порядку участі батька у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_5. Разом з тим, як вказала третя особа, ОСОБА_3 мав можливість відвідувати заклад дошкільної освіти, бути присутнім під час зустрічей дочки з бабусею ОСОБА_9, яка є його матір'ю. Таким чином, служба у справах дітей дійшла висновку, що така пасивна поведінка відповідача свідчить про те, що він самоусунувся від виконаня батьківських обов'язків відносно малолітньої дочки, розуміючи та усвідомлюючи той факт, що в такому віці діти швидко забувають людей, навіть близьких. До того ж, цьому сприяла і поведінка бабусі ОСОБА_9, яка не згадувала про батька у присутності дівчинки та не дозволяла йому особисто бути присутнім під час їх зустрічей. Сторони визнали, що ОСОБА_5 не пам'ятає свого біологічного батька (а. с. 105-106).

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

У частинах 2 та 4 ст. 155 СК України йдеться про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці, а також враховуватись якнайкращі інтереси дитини.

У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З аналізу наведених норм права та встановлених у справі обставин вбачається, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повній мірі дослідив зазначені вище обставини, які є визначальними для ухвалення у справі законного та обґрунтованого рішення про відмову у позові про позбавлення відповідача батьківських прав, дійшовши, при цьому, до правильного висновку про надання йому можливості налагодити родинні стосунки з дочкою ОСОБА_5, забезпечивши, таким чином, справедливу рівновагу між інтересами дитини та застосуванням такого крайнього заходу впливу на батька, як позбавлення його батьківських прав.

При цьому, колегія суддів враховує бажання відповідача спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, про що свідчить і той факт, що після ухвалення місцевим судом оскарженого рішення ОСОБА_3 бачився з дочкою, чого не заперечує і позивач у своїй апеляційній скарзі. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має шкідливі звички та спілкування з ним може негативно вплинути на дитину.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач не виконує свого обов'язку щодо утриманя дитини, зокрема, має заборгованість зі сплати аліментів, не є безумовною підставою для задоволення позову, враховуючи і обставини того, що вбачається з матріалів справи, що за період 2017 - 2018 р.р. відповідач періодично сплачував аліменти на утримання малолітньої дочки у сумі від 500 грн. до 1500 грн., що підтверджується квитанціями про грошові перекази на ім'я ОСОБА_10 (а.с. 53 - 69), а після ухвалення оскарженого рішення він продовжує погашати заборгованість по аліментам, про що свідчать надані ним до відзиву на апеляційну скаргу відповідні квитанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок Служби у справах дітей Сумської міської ради щодо можливого позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки висновок Служби у справах дітей не є визначальними для ухвалення у даній справі законного та обґрунтованого рішення. При цьому, місцевий суд прийняв до уваги встановлені у вказаному висновку обставини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків, а також попередив останнього про неприпустимість його ухилення від участі у вихованні та утриманні дитини.

Не знайшли свого підтвердження посилання в апеляційній скарзі і на те, що суд першої інстанції прийняв до уваги суперечливі покази свідків, які не відповідають дійсності.

Зокрема, з показів свідків ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_12, допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що між сторонами існує конфлікт з приводу участі батька у вихованні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що на даний час вихованням дочки займається мати ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 Крім того, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 зазначили, що відповідач цікавиться життям та здоров'ям дитини, проте, не спілкується з нею, оскільки позивач проти його зустрічей з дочкою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини у даній справі і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Т.А. Левченко

О.Ю. Кононенко