Єдиний унікальний номер 235/3551/17 Номер провадження 22-ц/775/84/2018
Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є. Єдиний унікальний номер 235/3551/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/84/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м.Бахмут

справа 235/3551/17 провадження 22-ц/775/84/2018

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Мірути О.А., Новосядлої В.М.

секретар Ротар Я.Б.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Бахмут Донецької області у режимі відеоконференції з Красноармійським міськрайонним судом Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації, (суддя 1 інстанції Філь О.Є., рішення ухвалено 09 листопада 2017 року у приміщенні суду м. Покровськ Донецької області),

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі ПрАТ «СГ «ТАС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації).

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2015 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № А408293, предметом договору страхування є страхування транспортного засобу «Рено» державний номер НОМЕР_1.

15 березня 2016 року о 07 годині 45 хвилин на перехресті вул..Шмідта та вул..Краснознаменська в м. Красноармійськ Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Рено» державний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Мерседес» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль «Рено» державний номер НОМЕР_3.

24 березня 2016 року постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Власник пошкодженого транспортного засобу «Рено» державний номер НОМЕР_3 звернувся до позивача з повідомленням про ДТП.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Рено» державний номер НОМЕР_1 було проведено його огляд та складено акт огляду транспортного засобу.

22 березня 2016 року було складено рахунки: № 372, згідно якого вартість частини ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 42 322,00 гривень, № 460, згідно якого вартість частини ремонту складає 9 942,00 гривень. Також, ПрАТ «СГ «ТАС» було надано акт виконаних робіт на суму 677,00 гривень від 21 березня 2016 року, щодо послуг з евакуації транспортного засобу.

22 квітня 2016 року позивачем складено розрахунок суми страхового відшкодування на суму 34 099,00 гривень на підставі рахунку № 372 від 22 березня 2016 року та акту виконаних робіт від 25 квітня 2016 року, тому 25 квітня 2016 року платіжним дорученням № 88433 здійснено виплату страхового відшкодування та перераховано зазначену суму.

06 червня 2016 року був складений страховий акт, щодо розрахунку суми страхового відшкодування на суму 7862,00 гривень на підставі рахунка № 460 від 22 березня 2016 року.

07 червня 2016 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 7862,00 гривень., що підтверджується платіжним дорученням № 92357 від 07 червня 2016 року.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування, виплачений на ремонт застрахованого транспортного засобу складає 41 961,00 гривень (34 099,00 грн. + 7862,00 грн.).

З метою врегулювання спору в досудовому порядку представником позивача було направлено відповідачу вимогу щодо добровільного відшкодування збитку на суму 41 961,00 гривень, яка станом на час звернення до суду з позовною заявою відповідачем не виконана. Тому, звертаючись до суду просили стягнутим з відповідача зазначену суму.

09 листопада 2017 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС», матеріальну шкоду у сумі 41 961,00 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 28 травня 2015 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № А408293, предметом договору страхування є страхування транспортного засобу Рено державний номер НОМЕР_3. 15 березня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Рено» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Мерседес» державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на час дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ-6788544 від 16 березня 2016 року, термін дії якого з 17 березня 2016 року до 16 березня 2017 року, в той час як дорожньо-транспортна пригода сталась 15 березня 2016 року. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль «Рено». Згідно акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 21 березня 2016 року було зафіксовано пошкодження застрахованого транспортного засобу. Вартість виконаних робіт з ремонту транспортного засобу ФОП ОСОБА_5 згідно акту виконаних робіт № 372 від 24 травня 2016 року складало - 33422,00 гривень, згідно акту виконаних робіт № 460 від 10 червня 2016 року - 7862,00 гривні, згідно акту виконаних робіт № 335 від 21 березня 2016 року - 677,00 гривень, а всього на загальну суму 41961,00 грн. Позивачем було здійснено розрахунок сум страхового відшкодування та проведено виплату страхового відшкодування у сумі 34099,00 гривень та 7862,00 гривень, що підтверджується копіями платіжних доручень № 92357 від 07 червня 2016 року та № 88433 від 25 квітня 2016 року та страховими актами від 22 квітня 2016 року та від 06 червня 2016 року, всього було виплачено страхове відшкодування за договором № А408293 від 28 травня 2015 року на загальну суму 41 961,00 гривень. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог посилаючись на норми ст.ст. 1188, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

22 грудня 2017 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в рішенні суду від 09 листопада 2017 року в частині вирішення питання щодо судових витрат виправлено описку.

Відзив надісланий ПрАТ «СГ «ТАС» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим, що факт заподіяння шкоди та вини у цьому відповідача підтверджується постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2016 року Відсутність вини у заподіянні шкоди відповідачем не доведено, не спростовано. Виплата страхового відшкодування позивачем здійснюється у відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі що визначається страховиком. Страховий акт, а також документ на підтвердження факту виплати страхового відшкодування (платіжне доручення) позивачем подано. Позивачем були надані належним чином засвідчені копії всіх матеріалів страхової справи, які підтверджують встановлення характеру пошкоджень та вартості відновлювального ремонту. Проте, відповідачем не надано відповідних доказів, які б спростували правомірність виплати страхового відшкодування чи його розмір. Жоден документ судом першої інстанції не визнано неналежним доказом, а також не визнанні подані докази недостатніми. Стосовно доказу у вигляді договору підряду, зазначають, що відповідач не обґрунтовує його юридичну обов'язковість та необхідність у даних правовідносинах між страховиком та страхувальником, а також його юридичний вплив на правомірність страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування здійснюється за завдану шкоду на підставі договору страхування. Правомірність правочинів позивача щодо виплати страхового відшкодування та визначення розміру шкоди відповідачем не спростовано та не визнано судом недійсною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у рішенні суду першої інстанції не було зазначено всі обставини справи, на які посилався апелянт та його представник, а саме на підтвердження виконаних робіт - сплата повинна відбутися лише після прийняття виконаних робіт замовником, про що в даному випадку повинен бути складений акт виконаних робіт та підписаний обома сторонами. Але, будь якого договору підряду між ПрАТ «АПК-Інвест» та ФОП ОСОБА_5 на проведення будь-яких ремонтних або відновлювальних робіт укладено не було, позивачем не було надано зазначеного документа. Копії актів виконаних робіт №335 від 21 березня 2016 року та №372 від 24 травня 2016 року підписані лише виконавцем, а саме ФОП ОСОБА_5, тобто замовник в особі ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» не прийняв роботи, які нібито зробив ФОП ОСОБА_5

Також, його представником ОСОБА_2 було подано клопотання про витребування оригіналів письмових доказів з ПрАТ «Страхова група «ТАС», яке ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року задоволено. Але позивач так і не надав оригінали письмових доказів, якими він обґрунтовував позовну заяву, щодо відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, тобто позивач так і не виконав ухвалу суду, що ставить під сумнів достовірність всіх тих доказів, які неможливо звірити з оригіналом.

В мотивувальній частині рішення не було зазначено підстав, за яких суд відхилив заперечення відповідача та його представника, якими доказами спростовуються їх доводи, не наведені докази за якими суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» у судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма №270, яка зареєстрована у журналі телефонограм та знаходиться в матеріалах справи (а.с.165).

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю - доповідача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2015 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № А408293, предметом договору страхування є страхування транспортного засобу Рено державний номер НОМЕР_3 (а.с.5).

15 березня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Рено» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Мерседес» державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 (а.с.8).

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.(а.с.9).

ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено розрахунок сум страхового відшкодування та проведено виплату страхового відшкодування у сумі 34099,00 гривень та 7862,00 гривень, що підтверджується копіями платіжних доручень № 92357 від 07 червня 2016 року та № 88433 від 25 квітня 2016 року та страховими актами від 22 квітня 2016 року та від 06 червня 2016 року, всього було виплачено страхове відшкодування за договором № А408293 від 28 травня 2015 року на загальну суму 41 961,00 гривень (а.с.16-19,101-102).

Вартість виконаних робіт з ремонту транспортного засобу проведеного суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 згідно акту виконаних робіт № 372 від 24 травня 2016 року складало - 33422,00 гривень, згідно акту виконаних робіт № 460 від 10 червня 2016 року - 7862,00 гривні, згідно акту виконаних робіт № 335 від 21 березня 2016 року - 677,00 гривень, а всього на загальну суму 41961,00 гривень (а.с.15, 101-102).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на час дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ-6788544 від 16 березня 2016 року, термін дії якого з 17 березня 2016 року до 16 березня 2017 року включно, що підтверджується письмом надісланим ТДВ СК «Альфа-Гарант» на ім'я відповідача (а.с.94).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідно до ст.1188, ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та обґрунтованими.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Перехід права вимоги від страхувальника до страховика називається суброгацією.

Страховик, пред'являючи до особи, відповідальної за шкоду, вимогу, яка перейшла до нього у порядку суброгації, зобов'язаний керуватися тими нормативними актами, які регулюють відносини, що існують між страховиком (вигодонабувачем) і заподіювачем шкоди. Це стосується як матеріальних, так і процесуальних норм права.

У порядку суброгації страховик може стягти із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам сплатив страхувальнику.

Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування.

Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування.

Норми ст. 27 Закону України «Про страхування» і аналогічної за змістом ст. 993 ЦК України є імперативними, тому у договорі страхування не може бути скасовано право на суброгацію.

Згідно з вимогами ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто після сплати страхового відшкодування до страховика за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги до винної особи про відшкодування збитків.

Відповідно до п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації

відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України (в редакції яка діяла на час ухваленні рішення) передбачено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини,які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.ч.1 ,2 статті 58 ЦПК України (в редакції яка діяла на час ухвалення рішення) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України (в редакції яка діяла на час ухвалення рішення), обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник апелюючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального и процесуального права, не заперечували факту скоєння дорожньо - транспортної пригоди 15 березня 2016 року, але зазначали, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована між ним та ТДВ СК «Альфа-Гарант» та термін дії його не закінчився. Документ підтверджуючий факт страхування цивільно-правової відповідальності суду першої інстанції не був наданий відповідачем, оскільки він загубив сумку з документами, на письмове звернення до страхової компанії відповіді не отримали.

Згідно положень ст.60 ЦПК України (в редакції яка діяла на час ухваленні рішення): кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (в редакції яка діяла на час ухвалення рішення); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на час дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована між ним та ТДВ СК «Альфа-Гарант» підтверджується матеріалами справи, а саме заявою про настання події від 15 березня 2016 року направлену на адресу позивача ПрАТ «СГ «ТАС».

Так, у розділі «Інформація про наявні договори страхування у 2-го учасника щодо зазначеного у заяві транспортного засобу» вказано, строк дії договору страхування цивільної відповідальності укладеного між ОСОБА_1 та СК «Альфа Гарант» діє по 13 березня 2016 року (а.с.10).

Отже, як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо страхування цивільно-правової відповідальності відповідачем ОСОБА_1 та його звернення до страхової компанії СК «Альфа Гарант» в день коли відбулась дорожня транспортна пригода (15 березня 2016 року).

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення в порядку регресу майнової шкоди ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права та є законним та обґрунтованим.

Довід апеляційної скарги про те, що будь якого договору підряду між ПрАТ «АПК-Інвест» та ФОП ОСОБА_5 на проведення будь-яких ремонтних або відновлювальних робіт укладено не було, позивачем не було надано зазначеного документа, є неспроможним.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту вищенаведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Наявність договору підряду на виконання ремонтних робіт не передбачено прямо законом та не впливає на правомірність страхового відшкодування, оскільки позивач відшкодовуючи за договором добровільного страхування шкоду, виходив з вимог ст.25 Закону України «Про страхування», де зазначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі що визначається страховиком. Зазначені документи позивачем були надані суду першої інстанції, який надав їм належну та відповідну оцінку.

Крім того, страхове відшкодування було виплачено позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_5 згідно заяви на виплату страхового відшкодування, в якому ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» просив перераховувати суми страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_5 за зазначеними реквізитами (а.с. 61).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені статтями 389, 390 ЦПК України.

Головуючий Новосьолова Г.Г.

Судді Мірути О.А.,

Новосядлої В.М.

Повний текст постанови виготовлений 14 березня 2018 року.