Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 4-с/641/19/2018 Справа № 641/8191/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Чайка І.В.

за участю секретаря Дрокіної С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м.Харкова скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ»янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_2 від 08.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження та на незаконні дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

04.12.2107 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла вищевказана скарга ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ»янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області - ОСОБА_2 від 08.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження та на незаконні дії державного виконавця, в якій також просила стягнути з ВДВС на її користь понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5120,00 коп.

В обґрунтування своєї скарги, заявник зазначила, що 30.09.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалене рішення по цивільній справі № 2020/2359/2012 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Комунального підприємства Харківські теплові мережі, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство Жилкомсервіс про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за яким позовні вимоги ОСОБА_3 задавлені частково та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто 29478 грн. матеріальної шкоди, 1266 грн. - витрат за проведення експертизи, сплачений судовий збір у сумі 214,60 грн., 500 грн. за надання правової допомоги, а всього 31458,60 грн. На виконання цього рішення 29.01.2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист. В 2016 році ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред»явлення виконавчого документу до виконання та ухвалою суду ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні вказаної заяви. 20.11.2017 року ОСОБА_1 у відділенні поштового звязку було отримано рекомендований лист, вкладенням до якого були постанова від 08.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55083531 та супровідний лист до неї. У вказаній постанові зазначено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом № 2020/2359/2012 виданого 29.01.2015 року . ОСОБА_1 вказує , що на момент видачі виконавчого документу чинним був Закон України « Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, за яким встановлено строк предявлення виконавчого документу до виконання протягом року. Отже на думку заявника строк пред»явлення виконавчого документу до виконання з урахуванням дати його видачі 29.01.2015 року становить до 30.01.2016 року. Таким чином, заявник вказує, що такими неправомірними діями державного виконавця були порушені її права. Також заявник зазначає, що у постанові про відкриття провадження державним виконавцем було допущено помилку у зазначені адреси стягувача, та нехтуючи правилами діловодства здійснила виправлення помилки шляхом закреслення невірної адреси та написання вірної. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що в рішенні суду та у виданому на підставі нього виконавчого листа, не зазначено, що право стягувачів щодо стягнення суми з ОСОБА_1 є солідарним, що на думку заявника прямо порушує її право, оскільки її двічі притягненено до відповідальності за одне й те саме правопорушення .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 року залишена без розгляду.

Відповідно до постанови апеляційного суду Харківської області від 23.03.2018 року, вищевказана ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова скасована та справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року вищевказану скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі .

Заявник в судове засідання не з»явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити.

Державний виконавець подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутністю та просила відмовити у задоволені вимог скаржника.

Крім того, державним виконавцем до суду подані письмові заперечення проти скарги, в яких вона зазначає про необґрунтованість та безпідставність вимог скарги та зазначає, що вона як державний виконавець при відкритті виконавчого провадження діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, за Прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що виконавчі документи видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто протягом трьох років. Таким чином, на думку державного виконавця вимоги скарги є безпідставними.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився ,про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно дост. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон)визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цьогоЗаконута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ»янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_2 від 08.11.2017 року було відкрито виконавче провадження № ВП 55083531 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2020/2359/2012, виданого 29.01.2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми матеріальної шкоди в розмірі 29478 грн. матеріальної шкоди, 1266 грн. - витрат за проведення експертизи, сплачений судовий збір у сумі 214,60 грн., 500 грн. за надання правової допомоги, а всього 31458,60 грн.

Отже, як встановлено вище виконавчий документ був виданий 29.01.2015 року та виконавче провадження за вказаним документом відкрито 08.11.2017 року.

Згідно частини 1 п. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Державний виконавець при прийнятті виконавчого документа перевіряє його на відповідность до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено строки пред;явлення виконавчих листів до виконання, відповідно до якої виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття..

При цьому згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» , строк предявлення виконавчого документу до виконання - 3 роки, у звязку з чим заявник необґрунтовано вказує про незаконність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження поза межами встановлених Законом строки.

Крім того ,відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним.

Право вибору предявлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Щодо оскарження дій державного виконавця, яким було допущено помилки в зазначені адреси стягувача, суд зазначає, що, що зазначені вище порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» носять формальний характер, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження із невірно зазначеною адресою стягувача не є однозначно протиправним, стягувачем не оскаржені та не можуть фактично спричинити якісь негативні наслідки та порушити законні права або інтереси боржника.

Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

13.11.2017 року державним виконавцем винесено відповідну постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, що прямо передбачено вищенаведеною нормою Закону.

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не може бути скасована лише з формальних підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 4 Закону (повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи), які не перешкоджають подальшому провадженню виконавчих дій.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України встановлено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги..

Таким чином, суд вважає скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою , що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, відмовляє у задоволені вимог заявника , щодо стягнення на її користь витрат витрати на правову допомогу .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суддя-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ»янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_2 від 08.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження та на незаконні дії державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 15 днів з дня її проголошення .

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя -ОСОБА_5