Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що він, разом з дружиною - ОСОБА_3, сином - ОСОБА_4 з 18.12.1982 року почали проживати в квартирі АДРЕСА_1, та володіли квартирою на праві спільної власності, разом з матір'ю позивача ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про право власності. Дана квартира складається з 2-ох житлових кімнат, коридору, кухні, ванної, туалету, шафи, кладової, балкону. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача, ОСОБА_5 і позивач успадкував 1 /4 частини квартири, що належала їй на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 08.01.1998 року НОМЕР_2, про що отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.09.2001 р., зареєстрованого в реєстрі під №2-3839. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_6, загинув син позивача, ОСОБА_4 і вони з дружиною успадкували з рівних частинах 1 /4 частини цієї квартири, що належала їх сину, про що отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.12.2001р., зареєстрованого в реєстрі під №6-4371. Таким чином, станом на 18.12.2001 року, позивач став володіти 5/8 частини, а дружина - 3/8 частини квартири. 08.09.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу позивач з бувшою дружиною залишилися проживати в спільній квартирі, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 На момент її смерті спадкоємців на її частину квартири не було та станом на момент звернення з даним позовом її 3/8 частки квартири не успадковано. Позивач просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Позивач та представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_6, в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач - Білоцерківська міська рада, до суду не направили свого представника, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, направили суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника.

Третя особа: ОСОБА_2 до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та члени його сім'ї: дружина - ОСОБА_3; син - ОСОБА_4; мати - ОСОБА_5, почали володіти квартирою АДРЕСА_1, на праві спільної власності. Наведене стверджується копією свідоцтва на право власності на житло за НОМЕР_2 від 08.01.1998 року, виданого на підставі розпорядження голови Ради виконкому від 08.01.1998 №1-3-1. (а.с.10).

Як слідує з технічного паспорту КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» та пояснень представника позивача, вказана вище квартира, розташована на 3 поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з 2-ох ізольованих жилих кімнат, площею 15.9 кв.м, 12,5 кв.м, 13,3 кв.м., кухня площею 7,3 кв.м, ванна кімната площею 2,5 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, коридор 10,1 кв.м, вбудована шафа 0,3 кв.м, кладова 1,2, балкон 1,2 кв.м. Підсобна площа квартири 22,3 кв.м, загальна площа квартири з врахуванням балкону 52,4 кв.м. (а/с 11,12).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача, ОСОБА_5 (а.с.13), що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 14.01.2000р. Серія НОМЕР_3 (а.с.13).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_5, позивач успадкував 1 /4 частини квартири, що належала їй на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 08.01.1998 року НОМЕР_2, про що отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.09.2001 р., зареєстрованого в реєстрі під №2-3839. (а.с.14).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 загинув син позивача ОСОБА_4, що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 30.05.2001р. Серія НОМЕР_4 (а.с.15).

Встановлено, що після смерті сина позивач з дружиною успадкували з рівних частинах 1 /4 частини квартири АДРЕСА_1, що належала їхньому сину на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 08.01.1998 року НОМЕР_2, про що отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.12.2001р., зареєстрованого в реєстрі під №6-4371.(а.с.16).

Отже, встановленим є те, що на час розгляду даної справи судом позивач є власником 5/8 частини, а його бувша покійна дружина - 3/8 частини квартири.

Позивач суду пояснив, що після смерті сина відносини з дружиною погіршилися, дружина намагалася звинуватити його в смерті сина і 08.09.2004 року було розірвано їх шлюб, майнових претензій не було, бувше подружжя продовжувало жити у їхній спільній квартирі.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 (а.с.18), що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 11.09.2013р. Серія НОМЕР_5.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_3, її сестра ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори та отримала у спадщину частину домоволодіння в селі, а щодо частки квартири АДРЕСА_1, ні ОСОБА_2 ні будь-хто інший не звертався до нотаріальної контори для спадкування даного майна. Крім того, ОСОБА_2 подала суду заяву що не має заперечень щодо визнання за позивачем права власності на частку в квартирі за набувальною давністю.

Позивач суду пояснив, що з 1982 року проживає у АДРЕСА_1, добросовісно оплачуєусі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, теплопостачання, вивіз сміття та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири. Протягом всього часу проживання у вищевказаній квартирі усі особові рахунки з надавачами комунальних послуг були оформлені на позивача і не зважаючи на факт документального оформлення розлучення, позивач продовжував самостійно оплачувати усі комунальні платежі, та після смерті бувшої дружини, позивач утримує житло, самостійно веде господарство, ніхто не пред'являє претензій до даної квартири.

Судом було оглянуто спадкову справу №4/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.02.2014 року на ім'я померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3.

ОСОБА_3 заповіту не залишила, спадщину після її смерті прийняла її рідна сестра ОСОБА_2, яка при розгляді справи відмовилася від будь-яких претензій на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1. Дана квартира не була включена до спадкової маси після смерті ОСОБА_3

Пунктом 13 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 9 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норм 334 ЦК України, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Позивач ОСОБА_1 добросовісно і відкрито з грудня 1982 року володіє вищевказаною квартирою, ніхто із правонаступників співввласника майна не заперечує право володіння ОСОБА_1 зазначеною квартирою, а тому можливо визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.344 ЦК України, постановою Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 12, 13, 81, 258- 265ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 1950 року народження (ІПН НОМЕР_1) право власності за набувальною власністю на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.03.2018 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Суддя О. Я. Ярмола