Номер провадження: 22-ц/785/3571/18
Номер справи місцевого суду: 520/123/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2018 року м. Одеса

Справа № 520/123/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Дроганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - приватне підприємство «Центр стоматології «МК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Калашнікової О.І. 23 червня 2017 рокуо 13 годині 36 хвилині в м. Одесі, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Центр стоматології «МК» про оформлення трудових відносин, встановлення періоду роботи, оформлення та видачі трудової книжки, скасування наказів, стягнення заробітної плати, належних виплат при звільненні, моральної шкоди,

встановив:

У січні 2016 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з неодноразово уточненим у травні, листопаді місяці цього ж року, березні 2017 р. позовом до приватного підприємства «Центр стоматології» (далі - Приватне підприємство), в якому остаточно просить: 1) встановити факт виконання службових обов'язків та прийняття на роботу на посаду лікаря-стоматолога хірурга з повним робочим днем та навантаженням з 17.11.2014 р. та зобов'язати приватне підприємство записати даний період у трудову книжку; 2) визнати незаконним та скасувати наказ № 13/к від 22.07.2015 р. про прийняття на роботу; 3) стягнути заробітну плату у сумі - 92 946,73 грн.; 4) стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі - 9 042,00 грн.; 5) стягнути компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі - 4 219,60 грн.; 6) стягнути вихідну допомогу; 7) визнати незаконним та скасувати наказ № 19/15-к від 01.12.2015 р. про її звільнення; 8) поновити її на роботі на посаді лікаря-стоматолога хірурга за сумісництвом.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 17.11.2014 р. вона фактично була допущена до роботи лікарем-стоматологом хірургом на приватному підприємстві. Разом з тим, наказ про прийняття її на роботу було видано тільки 22.07.2015 р..

За весь період роботи їй не була сплачена заробітна плата. Протягом вищевказаного періоду та після видання наказу про прийняття на роботу вона працювала протягом 11 годин на день, а не як вказано у наказі про прийняття на роботу «за сумісництвом», тому до виплати належить повна ставка - 2 800,00 грн., а ні її половина - 1 400,00 грн..

Розмір недоплаченої заробітної плати становить: 1) за період - 17.11.2014 р. по 01.12.205 р. (12 місяців 17 днів) - 17 593,33 грн. = (1 400,00 грн. х 12) + (1 400,00 грн. : 30 х 17); 2) за період із 01.12.2015 р. заборгованість по заробітній платі - 2 800,00 грн.; 3) за період з 01.01.2015 р. по 01.11.2016 р. - 65 922,60 грн. = 2 67,00 грн. + 2 274,0 грн. + 2 320,00 грн. + 2 350,00 грн. + 2 457,00 грн. + 2 508,00 грн. + 2 542,00 грн. + 2 562,00 грн. + 2 573,00 грн. + 2 654,00 грн. + 2 697,00 грн. + 2 813,00 грн. + 2 937,00 грн. + 2 960,00 грн. + 3 014,00 грн. + 4 569,60 грн. + 3 034,00 грн. + 3 106,00 грн. + 3 192,00 грн. + 3 253,00 грн. + 3 280,00 грн. + 3 280,00 грн. + 3 280,00 грн.. Розмір заробітної плати за період з 01.01.2015 р. по 16.05.2016 р. визначено, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати за видом економічної діяльності відповідно до даних ГУ статистики в Одеській області. Всього розмір недоплаченої заробітної плати становить - 92 946,73 грн..

На початку грудня 2015 р. їй стало відомо про те, що вона звільнена з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним, оскільки: - до початку роботи не була ознайомлена під розписку з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, не визначено робоче місце, не забезпечено засобами для роботи; - у неї не відібрано жодних пояснень; - не вручено наказу; - наказ підписаний неповноважною особою; - вона не допускала прогулу.

При звільнені їй не виплачено крім вищевказаної заробітної плати: 1) компенсацію за невикористану відпустку за період роботи - 17.11.2014 р. по 01.11.2016 р. у розмірі - 9 042,00 грн. = 4 521,00 грн. + 4 521,00 грн.; 2) компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як працівнику який має двоє неповнолітніх дітей, у розмірі - 4 219,60 грн. = 2 109,80 грн. + 2 109,80 грн..

Разом до стягнення з приватного підприємства підлягає сума - 106 208,33 грн. = 92 946,73 грн. + 9 042,00 грн. + 4 219,60 грн..

Вищевказаними порушеннями трудових прав їй завдано моральної шкоди у вигляді: - моральних страждань; - втрати нормальних життєвих зв'язків; - додаткових зусиллях для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини особи, яка їх завдала, інших обставин, які мають істотне значення становить - 10 000,00 грн..

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 р. у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що 22.07.2015 р. ОСОБА_4 надала до ПП «Центр стоматології «МК» заяву про прийняття її на роботу на посаду лікаря стоматолога-хірурга з 24.07.2015 р..

22.07.2015 р. ПП «Центр стоматології «МК» видано наказ №13/к про прийняття з 24.07.2015 р. ОСОБА_4 на посаду лікаря стоматолога-хірурга за сумісництвом з окладом згідно штатного розкладу. Наказом №12/15 встановлено місячний оклад лікарю стоматологу-хірургу в розмірі - 2 800,00 грн., при виконанні роботи за сумісництвом розмір окладу визначено у розмірі - 1 400,00 грн..

Судом встановлено і визнано сторонами, що станом на 22.07.2015 р. ОСОБА_4 мала основну регулярно оплачувану роботу на посаді лікаря стоматолога в ПП «СК Дентал АРТ». Про що свідчить і відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_4, яку позивачка надала на вимогу суду для огляду в судовому засіданні (на вимогу суду позивач не зробила ксерокопію трудової книжки), довідка з УПФ України в Київському районі м. Одеси за формою ОК-5 - індивідуальні відомості про застраховану особу (а. с. 90).

Судом встановлено, що робота ОСОБА_4 за сумісництвом в ПП «Центр стоматології «МК» оформлена була у відповідності до діючого законодавства з 24.11.2015 року, що позивач трудову книжку до підприємства не надавала і з вимогами про внесення записів про роботу за сумісництвом не зверталась. З огляду на викладене, вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача оформити і видати трудову книжку є безпідставними.

Доводи позивачки про роботу в ПП «Центр стоматології «МК» з 17.11.2014 р. не підтверджені належними доказами. Відеозапис реклами ПП «Центр стоматології «МК» свідчить, що позивачка приймала участь тільки в рекламі підприємства, що підтверджується поясненнями свідків: лікаря ОСОБА_6, якого підприємство також запросило прийняти участь у рекламі, працівників підприємства ОСОБА_7, ОСОБА_8. Пояснення свідка ОСОБА_9 не є належним та допустимим доказом роботи ОСОБА_4 в ПП «Центр стоматології «МК» з 17.11.2014 року: свідок не зазначив адресу ПП «Центр стоматології «МК», відсутні амбулаторні карти свідка. До пояснень свідка ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_11 суд ставиться критично, тому як встановлено, що ОСОБА_10 на підприємстві працювала з серпня 2015 року, а ОСОБА_11 пояснив в судовому засіданні, що звільнився з підприємства в березні 2015 року.

Судом встановлено, що з 26.11.2015 р. ОСОБА_4 була відсутня на роботі в ПП «Центр стоматології «МК». В судовому засіданні ОСОБА_4 визнала, що з 26.11.2015 р. не працює у відповідача. Ні в позові, ні у поясненнях у судовому засіданні ОСОБА_4 не зазначила причину неявки на роботу з 26.11.2015 р., та причину неповідомлення адміністрацію підприємства про причини її неявки на роботу. Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які приймали участь у складанні актів про відсутність позивачки на роботі в період з 26.11.2015 р. по 01.12.2015 р., підтвердили в судовому засіданні, що адміністрація підприємства намагалась з'ясувати причину відсутності ОСОБА_4 на роботі. Неодноразово телефонували позивачці, але ОСОБА_4 на зв'язок не виходила. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 з 26.11.2015 р. була відсутня на роботі в ПП «Центр стоматології «МК» без поважних причин, тобто вчинила прогул.

01.12.2015 р. адміністрація підприємства видала наказ про звільнення ОСОБА_4 з посади лікаря стоматолога-хірурга з 02.12.2015 р. з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

Доводи позивачки про неправомірність наказу про звільнення з тих підстав, що наказ видано не власником (директором підприємства), а заступником директора ОСОБА_12, спростовуються статутом підприємства, посадовою інструкцією заступника директора, наказом директора підприємства про призначення ОСОБА_12 на посаду заступника директора підприємства.

Надані суду письмові докази свідчать, що за весь період роботи позивача в ПП «Центр стоматології «МК» заробітна плата перераховувалась на картковий рахунок, який ОСОБА_4 було відкрито в ПАТ «ПУМБ». При звільненні ОСОБА_4 з нею проведено повний розрахунок. Зазначене підтверджується виписками з відомостей про нарахування заробітної плати (Т. 1, а. с. 54 - 58), платіжними дорученнями та реєстрами перерахування на рахунки отримувачів заробітної плати (Т. 1, а. с. 154 - 180).

Таким чином, вимоги ОСОБА_4 про встановлення періоду її роботи в ПП «Центр стоматології МК» з 17.11.2014 р. суд вважає не доведеними. Вимоги про скасування наказів про прийняття на роботу безпідставними. Вимоги про скасування наказу про звільнення з роботи і про оформлення та видачу трудової книжки, такими, що не засновані на фактичних обставинах по справі і на вимогах закону. Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, тому як є похідними від вищевказаних вимог (Т. 2, а. с. 76 - 81).

ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, вказує на те, що суд не прийняв до уваги надані нею докази щодо допущення до роботи, а саме пояснення свідків, електронний носій інформації про рекламну компанію підприємства, рентгенівський знімок, копію закордонного паспорту. Суд спотворив пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9. Суд не визначився з тривалістю робочого часу, відсутністю Правил внутрішнього трудового розпорядку, чи була вона ознайомлена з ними. На підтвердження прогулу не надано відповідних табелів. Акти про фіксацію відсутності її на роботі не є належними та допустимими доказами. У наказі вказано про її звільнення 02.12.2016 р., але Акту від цієї дати про відсутність її на робочому місці не має. Наказ про звільнення підписаний неповноважною особою - заступником директора, в той час як повинен бути підписаний директором.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, у судовому засідання підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_13, представник приватного підприємства «Центр стоматології «МК», у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що позиція представника позивачки відрізняється від позиції самої позивачки. Остання прийнята на роботу на підприємство за сумісництвом. Трудову книжку не надавала і не вимагала внесення до неї відповідних записів. З оглянутої у судовому засіданні в оригіналі трудової книжки вбачається наявність запису про основне працевлаштування позивачки в ПП «СК Дентал АРТ». У судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила, що перестала виходити на роботу з 26.11.2015 р., причину невиходу на роботу не повідомляла, так як була незадоволена спілкуванням з заступником директора ОСОБА_12. Тому звільнення з роботи за прогули є законним. При звільнені на платіжну картку позивачки були перераховані усі належні їй суми, зроблені розрахунки та перераховані відповідні податок та обов'язкові платежі. Заступник директора приватного підприємства ОСОБА_12 відповідно до статуту підприємства, посадової інструкції заступника директора мала повноваження підписати наказ про звільнення позивачки з роботи.

ОСОБА_13, представник приватного підприємства, у судовому засіданні підтримала викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги. Приватне підприємство на вимогу апеляційного суду надало довідки про середньоденну заробітну плату ОСОБА_4.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 21, 24, 36, 40, 48, 94, 147, 149 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо прийняття на роботу, оплати праці, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Статтями 21, 24 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник, або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізаціє політки з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами, передбаченими ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» також передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтями 147, 149 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно зі ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичній особі-підприємця понад п'ять днів.

До трудової книжки заносять відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1.1, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту від 29.07.1993 р. № 58, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301, передбачено, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Робота за сумісництвом, оформлена в установленому порядку, у трудовій книжці позначається окремим рядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», з подальшими змінами та доповненнями, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено прийняття ОСОБА_4 на роботу за сумісництвом наказом від 22.07.2015 р. № 13/к, визначення розміру заробітної плати за сумісництвом наказом № 22/15 від 22.07.2015 р., оформлення відсутності на роботі відповідними актами, звільнення з роботи за прогул наказом від 01.12.2015 р. № 19/15-к, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Апелянт не спростувала вказаних висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що суд не прийняв до уваги надані нею докази допущення до роботи 17.11.214 р., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки участь у рекламній компанії, рентгенівський знімок та закордонний паспорт беззаперечно не свідчать про наявність саме трудових, а не інших (цивільно-правових тощо) відносин сторін. Колегія суддів також звертає увагу на те, що під час роботи ОСОБА_4 не оспорювала часу прийняття її на роботу та прийняття на роботу за сумісництвом. Також доведено наявність основного місця роботи ОСОБА_4 на іншому підприємстві.

Доводи апелянта щодо не визначення тривалості робочого часу, відсутності Правил внутрішнього трудового розпорядку та даних про ознайомлення з ними, не спростовують висновків суду про час оформлення трудових відносин, прийняття на роботу за сумісництвом.

Доводи апелянта про ненадання на підтвердження прогулу відповідних табелів обліку робочого часу, що акти про фіксацію відсутності її на роботі не є належними та допустимими доказами, колегія судді не приймає до уваги, оскільки вказані акти стосуються тільки оформлення факту прогулу, підтверджують наявність самого прогулу у сукупності з іншими доказами. Позивачка не надала суду доказів що у період з 26.11.2015 р. по 01.12.2015 р. вона виходила на роботу і знаходилася на роботі, а адміністрація приватного підприємства не допускала її до роботи або перешкоджала іншим шляхом у виконанні роботи.

Не спростовують висновків суду про наявність прогулу і доводи апелянта про те, що у наказі вказано про звільнення - 02.12.2016 р., але Акт від цієї дати про відсутність на робочому місці відсутній.

Щодо доводів апелянта про підписання наказу про звільнення з роботи неповноважною особою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 22.1, 23.2 Статуту приватного підприємства «Центр стоматології «МК» (Т. 1, а. с. 83) виконавчим органом підприємства є Директор.

Директор підприємства в межах своєї компетенції вправі приймати рішення і видавати накази з питань діяльності Підприємства. Приймати на роботу і звільняти працівників підприємства.

Наказом № 1/к від 31.01.2013 р. ОСОБА_14 прийнято на роботу на підприємство на посаду заступника директора з правом підпису документів (Т. 1, а. с. 66, 67).

Відповідно до п. 3.9 Посадової інструкції заступника директора, затвердженої директором приватного підприємства 01.02.2013 р. (Т. 1, а. с. 189), на заступника директора покладено вирішення з питань кадрової роботи - питань щодо працевлаштування та звільнення співробітників, за узгодженням з директором підприємства, з правом підпису документів (розпоряджень, наказів).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що директором приватного підприємства було делеговано заступнику директора повноваження прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників приватного підприємства. А тому наказ про звільнення було підписано повноважною особою.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова