Копія
2/154/195/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Процюк Н.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10.08.2017 р. розірваний. Від спільного подружнього проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не приймає участі у їхньому вихованні. Просить стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

01.03.2018 р. відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що визнає вимоги в розмірі ? частини від доходу. Обгрунтував відзив тим, що не може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від його доходу, оскільки з ним проживає його батько, котрий є пенсіонер, а також він несе витрати на утримання неповнолітньої дитини від іншого шлюбу.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини від доходу щомісячно. Пояснив, що не може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу, оскільки на його утриманні перебуває батько, котрий є пенсіонер, мати, котра є інвалід, а також дитина від іншого шлюбу. Підтвердив, що на даний час працює, однак має намір звільнитись, а тому після звільнення не зможе сплачувати аліменти у даному розмірі. З грудня 2017 р. не надає коштів на утримання дітей.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10.08.2017 р.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 підтверджується, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі.
Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Із пояснень сторін вбачається, що діти проживають з позивачем. Відповідач з грудня 2017 р. не надає коштів на утримання дітей та не бере участі у їх утриманні в натуральній формі.
Крім того, судом встановлено, що відповідач працює у військовій частині НОМЕР_3 та отримує регулярний, немінливий дохід, що підтверджується довідкою про доходи від 06.03.2018 р. №359.
Визнання позову частково відповідач обгрунтовував тим, що на його утриманні знаходиться дитина від іншого шлюбу, а також батько, котрий є пенсіонером та мати, котра є інвалідом та потребує постійного догляду.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, всупереч вимогам наведених вище норм процесуального закону, відповідач не надав суду жодних належних, допустимих, достовірних доказів, котрі б підтверджували, що він несе витрати на утримання інших осіб і ці особи перебувають на його утриманні.

Наявність у позивача дитини від іншого шлюбу, не оспорюється сторонами і підтверджується матеріалами справи, однак не є доказом того, що дитина перебуває саме на його утриманні, а не інших осіб, що відповідач надає кошти на її утримання, чи бере участь в її утриманні у натуральній формі.
Також сам факт проживання відповідача з батьком, котрий є пенсіонером, і до 28.02.2018 р. працював, що підтверджується довідкою міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» від 12.03.2018 р. №23, не свідчить, що він перебуває на утриманні відповідача.
Крім того, наявність у матері позивача першої групи інвалідності по зору, котра проживає окремо від відповідача, не є доказом того, що вона перебуває на утриманні саме відповідача.
При цьому сам факт лише здійснення догляду за особою не є беззаперечним доказом того, що особа, котрій надається такий догляд, перебуває на утриманні особи, котра здійснює такий догляд.
За таких обставин, доказування відповідача про перебування на його утриманні інших осіб грунтується на припущеннях.
Задовольняючи позов, суд виходить з того, що діти сторін проживають із позивачем, на утриманні відповідача не перебувають інші особи, відповідач працює, отримує регулярний, немінливий дохід, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від доходу, що не є надмірним з точки зору звичайних, найнеобхідніших потреб неповнолітніх дітей.
На думку суду, визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітніх дітей та достатній рівень життя, який їм гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.
Водночас, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Враховуючи те, що відповідач є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , котрий має обов`язок утримати їх, однак не виконує його, а також беручи до уваги, що під час судового розгляду відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували доводи позивача та підтвердили його заперечення вимог, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними і підлягають до задоволення.
Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки позовні вимоги задоволено, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 800 грн. витрат на правничу допомогу, котрі документально підтвердженні (договір про надання правової допомоги, квитанція до прибуткового касового ордера, розрахунок витрат на правничу допомогу) та на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст.180, ч.3 ст. 181, 182, ч.1 ст. 184, ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України суд,
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_4 , проживає по АДРЕСА_1 , аліменти в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , проживає по АДРЕСА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.01.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800 грн. витрат на правничу допомогу та 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.
Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: /підпис/
Згідно з оригіналом.
Суддя А.А. Каліщук