Дата документу 20.11.2018 Справа № 336/2598/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2598/18 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/154/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Кухаря С.В.

ОСОБА_2

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя від 16.02.2018 року про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із вищевказаною скаргою.

У скарзі зазначав, що державним виконавцем порушений порядок винесення постанови, у постанові зазначено, що вона стосується іншої особи тощо.

Ухвалою суду від 17 травня 2018 року скарга була залишена без руху з підстав того, що у скарзі не зазначено у якій спосіб несвоєчасне направлення оскаржуваної постанови впливає на неправомірність при її винесенні, в чому саме полягає порушення порядку її винесення, при цьому скаржнику було надано строк - п'ять днів, для усунення недоліків, шляхом подання до суду скарги, яка відповідає вимогам ЦПК України.

30 травня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду не скаргу з відповідним обґрунтуванням, як про це було зазначено в ухвалі суду від 17 травня 2018 року, а письмову заяву, яка при цьому так і не містить зазначення того, у якій же спосіб несвоєчасне направлення оскаржуваної постанови впливає на неправомірність при її винесенні, в чому саме полягає порушення порядку її винесення

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що, наданий ОСОБА_3 строк минув, але скаржником вказані судом недоліки так і не усунуті, а тому ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року скаргу визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, просить ухвалу суду скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи без руху скаргу, суд в ухвалі від 17 травня 2018 року не зазначив яка норма ЦПК щодо форми та змісту скарги була порушена заявником.

Суд зажадав зазначення заявником скарги тлумачення його доводів, зокрема запропонував заявнику скарги зазначити «у який спосіб несвоєчасне направлення оскаржуваної постанови впливає на неправомірність при її винесенні».

Натомість за ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 43 ЦПК України визначені права осіб, які беруть участь у справі, і цими правами сторона розпоряджається на власний розсуд.

Відтак, заявник скарги на власний розсуд, виходячи з власного розуміння закону мотивував скаргу на постанову державного виконавця.

Ступінь обґрунтованості скарги та її доведеність не підлягають дослідженню на стадії вирішення питання про прийняття скарги.

Стаття 175 ЦПК, на яку послався суд, залишаючи без руху, а згодом повертаючи скаргу, містить вимоги до позовних заяв, а не до заяв про оскарження дій ВДВС, та в будь-якому випадку не містить обовязку особи, яка подає позов, доводити переконливість свого звернення.

Крім того, відповідно до ст.1 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод". Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

В силу ст.13 розділу І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що повертаючи скаргу, суд першої інстанції не врахував зазначені положення чинного законодавства, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 листопада 2018 року.

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

ОСОБА_2