РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/1085/18

Провадження № 22-ц/4815/189/18

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кушніра О.Г.

Рішення ухвалене в м. Здолбунів

Дата виготовлення повного тексту рішення 01 серпня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Шимків С.С., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів. Просить зменшити розмір стягуваних з нього за рішенням суду аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року, яке звернуто до примусового виконання, він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття. Після ухвалення указаного рішення змінилося його сімейне та матеріальне становище, що є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів відповідно до ст.192 СК України. Зокрема, у червні 2017 року він зареєстрував новий шлюб з ОСОБА_7 та у серпні 2017 року у них народився син ОСОБА_2, який хворіє та потребує систематичного лікування. Його дружина не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, отримує виключно щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. Позивач тимчасово не працює, має нерегулярні, мінливі доходи.

У зв'язку з наведеним та враховуючи зміну сімейного становища позивача, погіршення його матеріального становища, останній неспроможний сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду та просить зменшити розмір аліментів до 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.07.2018 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, які надані на підтвердження доводів позивача, щодо зміни матеріального та сімейного становища та відповідно наявності підстав. передбачених ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, пояснення сторін по справі, їх представників.

Вказує про неправильність висновку суду першої інстанції про те, що правом на зміну способу стягнення аліментів наділений виключно отримувач аліментів, оскільки право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватись разовим її здійсненням.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі 383/160/17-ц, в якій зазначено про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі на навпаки).

На підставі викладеного, просив рішення Здолбунівського районного суду від 24.07.2018 скасувати та прийняти постанову. Якою зменшити розмір аліментів до 972 гривень, 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції.

Вказує на те, що у відповідності до ч.3 ст. 181 СК України в редакції Закону №2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, що набрав чинності 08 червня 2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а тому вважає покликання позивача на ст. 192 СК України, як на підставу зменшення розміру аліментів, шляхом зміни способу стягнення аліментів.

Вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що його матеріальний стан змінився після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Зазначає про те, що позивач працюючи на заробітках в країнах Європи сплачує аліменти в сумі 1500 грн., що менше на 444 гривні за прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років.

Покликаючись на викладені обставини, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 13 листопада 2009 року по 23 лютого 2017 року (а.с.6).

В шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47).

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року, що набрало законної сили, з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він тимчасово не працює, його доходи є такими, що не дають можливість виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, перебуває в другому шлюбі в якому має дитину, яка хворіє та потребує лікування.

Як слідує із копії трудової книжки НОМЕР_1, ОСОБА_3 15.02.2016 звільнений з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз", згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.17).

Дані про зміну сімейного стану позивача підтверджуються свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 19 червня 2017 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 19 червня 2017 року, було укладено шлюб виконавчим комітетом Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області (а.с.8). та свідоцтвом про народження ОСОБА_2, серія НОМЕР_3 від 16 серпня 2017 року, де батьками записано ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.9). Також, до матеріалів справи долучено медичні документи, що відображають стан здоров'я, дитини позивача в другому шлюбі - ОСОБА_2 (а.с.10-15).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ, було внесено зміни у Сімейний кодекс України.

Так відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями статті 183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_3 просив суд зменшити розмір аліментів присуджених по рішенню суду із 1/4 частки всіх видів його заробітку до стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивач фактично хотів не зменшити розмір аліментів, а змінити спосіб їх стягнення. Тому приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції діяв відповідно до встановлених норм законодавства, які виключають можливість платника аліментів змінювати саме спосіб стягнення аліментів.

Крім того, вирішуючи спір слід врахувати матеріальний стан позивача, а саме те, що ОСОБА_3 звільнився із попередньої роботи та на даний час немає іншої роботи ні по трудовому ні по цивільно-правовому договору, а доходи які він отримає має мінливий характер. Перебуває в другому шлюбі від якого має дитину. Жодних скарг на незадовільний стан здоров'я, неможливість працевлаштуватися не надано. При цьому він утримує сім'ю, що вказує на наявність у нього доходів про які він не зазначає.

Також слід врахувати, що відповідач також ніде не працює, має захворювання спини, дитина перебуває на її утриманні і також хворіє та потребує лікування.

Враховуючи те, що звільнення позивача відбулось з його власної ініціативи, а не працевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану як платника аліментів, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач фактично мав намір змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на погіршення його майнового стану не представивши при цьому жодних доказів, покликання позивача на зміну сімейного стану враховуються судом апеляційної інстанції, а саме головне, що спосіб стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, змінюється тільки за позовом одержувача аліментів, а не самого платника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків