Справа №:755/2511/18
Провадження №: 2/755/2255/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за спожиту електроенергію та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за спожиту електроенергію та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, постачання електричної енергії до вказаної квартири здійснюється на підставі договору НОМЕР_1 від 14 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Київенерго». Відповідач, маючи у власності виділену від квартири 19/100 частин та окремий особовий рахунок по сплаті за житлово-комунальні послуги, незаконно не встановила для себе окремого приладу для обліку та не має свого окремого особового рахунку по сплаті ще за одну із житлово-комунальних послуг - електропостачання. Власники 81/100 частини вказаної квартири, а саме позивач ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не проживають у даній квартирі, а у 81/100 частини квартири, зі сторони позивача, проживає лише ОСОБА_6 Згідно з усним договором від 01 березня 2014 року, укладеним між нею та відповідачем, до моменту встановлення останньою окремого лічильника та до укладення окремого договору з електропостачальником, вони домовилися, що кожна з них сплачує по ? частини коштів від загальної суми за спожиту електричну енергію за щомісячними показниками лічильників особового рахунку позивача НОМЕР_1. Вказані дії відповідач періодично здійснювала з 01 березня 2014 року і по теперішній час, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 1 132,60 грн., яку позивач сплатила на користь електропостачальника замість відповідача. Оплата відповідачем коштів не в повному обсязі призвело до заборгованості останньої перед позивачем у розмірі 2 144,21 грн., 673,77 грн. інфляційних втрат, 91,61 грн. - 3 % процентів річних, а всього - 2 909,59 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 11 169,00 грн., що виразилася в заподіянні їй діями відповідача моральних та психологічних страждань.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач подала відзив, з якого вбачається, що позов вона не визнає виходячи з наступного.

Так, твердження позивача, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає лише відповідач та ОСОБА_6 не відповідає дійсності, оскільки згідно довідки форми 3 за № 360 від 13 липня 2016 року, у вказаній квартирі проживають ОСОБА_2, ОСОБА_1, сім'я якої складається з 3 осіб, а з наданої ОСОБА_1 довідки вбачається, що її сім'я складається з 5 осіб, сусідами є ОСОБА_2, склад сім'ї - 1 чоловік. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року, позивач в рівних долях з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є власницею 81/100 частин зазначеної квартири. Крім того, у вказаній квартирі зареєстровані також і юридичні особи, що є власністю позивача, а саме ТОВ «Успішний розум» та ТОВ «ЮР Консалтинг». Зазначила, що вона в повному обсязі сплачує послуги за електропостачання в розмірі, пропорційному до частки її власності, а саме 19/100 частини квартири. Крім того, доказів та укладення між нею та позивачем договору про розподіл витрат за спожиту електроенергію або інших правочинів, які б свідчили про укладення такого договору, останньою до суду не надано. Вказала, що позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, не надано доказів протиправності діяння відповідача та наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправною діяльністю, та не надано доказів її вини в завданні шкоди. Крім того, позивачем пропущено строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, та членам її сім'я - ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21 січня 1997 року.

Згідно договору дарування квартири від 06 вересня 2006 року, ОСОБА_9 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 майно, яким є 19/100 частина квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми 3, в квартирі АДРЕСА_1, сім'я ОСОБА_1 складається з 5 осіб, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_10, сусідами є ОСОБА_2

Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі Правила), останніми врегульовано відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками.

Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Згідно з п.п. 19, 21 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

Згідно з п. 20 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п. 42 Правил, споживач електричної енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об'єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досяги згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі та умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторін має бути досягнуто згоди (ч. ст. 638 ЦК України).

За нормами ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року встановлений факт наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовленості про порядок та розмір сплати за спожиту електроенергію у відповідних частках.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію в період з 01 березня 2014 року по 15 лютого 2018 року, наданий позивачем в якості додатку № 3 до позовної заяви, оскільки факт нарахування до сплати сум за спожиту електроенергію не підтверджений жодним доказом, сам по собі вказаний розрахунок заборгованості не є прямим доказом наявності заборгованості у відповідача перед позивачем саме сумі 2 144,21 грн.

Крім того, безпідставними є також і посилання позивача про заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Вказані позивачем причини завдання їй моральної шкоди, спричинені поведінкою відповідача, об'єктивно не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. ст. 23, 1167 ЦК України, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог і в частині відшкодування моральної шкоди.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за спожиту електроенергію та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, ст.ст. 22, 23, 626, 628, 639, 1167 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 1-13, 76- 83, 133, 137, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за спожиту електроенергію та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 травня 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко