Справа № 361/5373/16-ц
Провадження № 2/361/113/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя, та визнання права власності на Ѕ частини квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач звернулась до відповідача із позовом про визнання 4-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та просила поділити його визнавши за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

17 жовтня 2016 року позивач подала уточнення до позовної заяви та просила визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та здійснити її поділ шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири.

Позов обґрунтовувала тим, що 13 серпня 2011 року вони з ОСОБА_4 уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 1219, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БК № 214713 від 12 лютого 2013 року.

18 серпня 2015 року в подружжя народилася донька ОСОБА_5.

Позивач вказує, що на час подачі позову до суду вони проживали окремо.

30 серпня 2013 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яку оформили на відповідача, що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим нотаріально та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 серпня 2013 року.

У вказаній квартирі зареєстровані вони з чоловіком, їх донька та батько відповідача ОСОБА_6

Відповідач самостійно змінив замки на дверях в квартиру, чим чинить їй перешкоди в користуванні майном. В наданні примірника ключів відповідач відмовляє.

Позивач зазначає, що квартира набута нею та відповідачем в період перебування в шлюбі, за спільні кошти, тому вважає, що спірна квартира належить їй на праві спільної сумісної власності, з чим не погоджується відповідач.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив що спірна квартира належить відповідачу ОСОБА_4, оскільки позивач хоч і працювала, але як в неї так і у відповідача не було достатньо коштів, тому спірна квартира була придбана за рахунок коштів від продажу квартири батька відповідача ОСОБА_6 в м.Києві.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він проживав в однокімнатній квартирі в АДРЕСА_2. В серпні 2013 року продав квартиру в м. Києві та придав для себе в АДРЕСА_3. Його син ОСОБА_4 займався підбором варіантів для купівлі квартири, коли син підібрав декілька варіантів, вони разом підїхали за вказаною адресою, та домовились про купівлю. Квартиру в АДРЕСА_4 він придбав за 305000 грн., а квартиру в м.Києві продав за 480000 грн. (60000 доларів США). В серпні вересні 2013 року вони із сином та невісткою переїхали проживати в придбану квартиру. Крім іншого свідок пояснив, що дійсно договір купівлі-продажу квартири був оформлений на сина ОСОБА_4, а перед цим у нотаріуса була складена розписка про те, що він передає сину на купівлю квартири грошові кошти. Скільки точно суми не памятає, так як частина коштів була в гривнях, а частина в доларах, щоб розрахуватись із продавцями. Коли в сина народилась донька, вони із дружиною посварились, і та виїхала з квартири. Свідок також зазначив, що дружина сина ОСОБА_3 була присутня у нотаріуса в момент підписання договору купівлі-продажу як свідок.

Суд вислухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, свідка ОСОБА_6, дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 13 серпня 2011 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 1219 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_3 (а.с.19)

18 серпня 2015 року в сторін народилась донька ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ОК № 306038. (а.с.20)

30 серпня 2013 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири за № 14, що знаходиться в будинку № 1 по вул. Олімпійській в м.Бровари. (а.с.21)

Згідно п. 2.1. за домовленістю сторін продаж вчинено за 305000 грн. 00 коп.

В п. 4.4. зазначено, що купівля квартири за цим договором вчиняється за згодою дружини покупця ОСОБА_3 у вигляді заяви. (а.с. 23)

Право власності на квартиру за № 14, що знаходиться в будинку № 1 по вул. Олімпійській в м.Бровари зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується копією з Державного реєстру речових прав на нерухома майно про реєстрацію права власності. (а.с. 25).

Таким чином, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 набув право власності на спірну квартиру під час перебування в шлюбі із позивачкою ОСОБА_3

За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4 власник, дружина ОСОБА_3, батько ОСОБА_6, дочка ОСОБА_5, про свідчить довідка від 28 вересня 2015 року. (а.с. 27).

Відповідач здійснював перешкоди ОСОБА_3 в користуванні спірною квартирою, зазначено в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06 серпня 2016 року, (а.с. 28 -29), поясненнями від 06 серпня 2016 року ( а.с. 30).

В матеріалах справи міститься копія розписки від 30 серпня 2013 року про те, що ОСОБА_4, вказаною розпискою стверджує, що отримав в борг від свого батька ОСОБА_6 305000 грн. на придбання власного житла-квартири № 14 в будинку № 1 по вул.Олімпійській, в м. Бровари, зобовязується повернути боргу по вимозі, або частками або одним платежом, а також в рахунок боргу сплачувати комунальні послуги та по можливості, нести інші поточні витрати, повязані з експлуатацією вказаної квартири. Вказана сума була отримана особисто до підписання вказаної розписки. (а.с. 79).

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

В ч. 1 ст. 65 СК України вказано, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 цього Кодексу передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого із подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою і шостою ст. 203 ЦК України, зокрема правочин не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК).

Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилалася на те, що спірна квартира набута ними на підставі договору купівлі продажу в період зареєстрованого шлюбу на спільні грошові кошти, а відтак, є їх спільною сумісною власністю.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача стверджував, що спірна квартира придбана за рахунок коштів батька відповідача запозичений у нього, а тому квартира не є спільною з позивачкою власністю.

Виходячи з наведених вище норм права, яким урегульовані правовідносин сторін, вбачається, що законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на відповідача.

Проте, під час розгляду справи судом не встановлені, а відповідем не доведений факт того, що спірна квартира, придбана у шлюбі, є особистою власністю ОСОБА_4

Як зазначено було вище, відповідно до ст. 60 СК України все майно набуте подружжям за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обовязок довести, що майно набуте у шлюбі є особистою приватною власністю відповідача покладається саме на нього, у тому числі шляхом подання позову про визнання майна придбаного в період шлюбних відносин з позивачкою його особистою приватною власністю.

Як вбачається із матеріалів справи вимог щодо визнання спірної квартири особистою приватною власністю відповідача вона не містить, відповідач ОСОБА_4 також не заявляв будь яких позовних вимог щодо спірного квартири.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і підлягає розподілу у рівних частинах, а тому 1/2 частина будинку є власністю позивачки.

Також згідно із положеннями ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1525 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 83, 89, 90, 95, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1525 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.