Номер провадження 22-ц/775/413/2018
Головуючий у 1 інстанції Пікалова Н.М.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №0528/17275/2012 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Краматорську Донецької області, о 13 годині 59 хвилин,

встановив:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, посилаючись на те, що оскільки він та ОСОБА_2 планували здійснювати спільну діяльність, 03 квітня 2012 року він перерахував 25 000 гривень на рахунок відповідача. Через те, що з ОСОБА_2 вони не почали спільну діяльність, вказані кошти були отримані останнім без достатніх правових підстав, а тому просив їх стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи: суд залишив поза увагою те, що у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав, що отримав від позивача 25 000 гривень, при цьому, вказав, що позивача він не знає, ніякої спільної діяльності вони не здійснювали, будь-які договори не укладали, а також, що він не просив позивача поповнити його рахунок у банку, а тому дійшов невірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також пояснив, що позивача ОСОБА_1 він не знає, договірних відносин між ними ніколи не існувало, а також підтвердив отримання від позивача 25 000 гривень шляхом переведення зазначених грошових коштів позивачем на його банківський рахунок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача виходячи з наступного.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих відповідачем грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для застосування до виниклих правовідносин ст.1212 ЦК України, якою передбачено можливість повернення безпідставно набутого майна, оскільки не знайшло свого підтвердження відсутність правової підстави для набуття та збереження грошових коштів, які перерахував позивач на рахунок відповідача. Також, суд виходив з того, що представником позивача не доведено яким чином позивач є потерпілим від дій відповідача, а також не доведено правову підставу укладання договору про зайняття підприємницькою діяльністю.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

В матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами договірних відносин.

Сторони заперечували існування будь-яких договорів між ними.

Відповідач, як у суді першої інстанції, так і у судовому засіданні апеляційного суду пояснював, що договірні відносини між ним та позивачем по справі відсутні, він позивача не знає, про перерахування спірних грошових коштів на його банківський рахунок позивача не просив.

Крім цього, в судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що наявні у матеріалах справи Договір доручення №1 від 10 січня 2012 року та Окреме доручення за договором доручення від 05 березня 2012 року він не укладав і підпис, який міститься в цих договорах, йому не належить. (а.с.78, 79)

Аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Установивши у справі, яка переглядається, відсутність у сторін договірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому ухвалене у справі судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та, відповідно до ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Крім цього, в порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати у вигляді сплаченого судового збору на загальну суму 1 210 гривень. (а.с.1, 187)

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 25 000 гривень та судові витрати в розмірі 1 210 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 16 березня 2018 року

Головуючий