Справа № 152/204/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 березня 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_3 виклад позицій позивача та відповідача

1. 09.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем 17.07.1993 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис за №9.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.07.1993 року.

Від шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають.

ОСОБА_1 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через відсутність почуття любові та поваги, у звязку із чим вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе, суперечить її інтересам, оскільки шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у квітні 2017 року. Однією сімєю вона та відповідач не проживають, спільного господарства не ведуть. Розірвати шлюб через органи ДРАЦСу відповідач не бажає. Просить при розірванні шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Дмитришена».

2.Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав, проте, у підготовчому засіданні подав заяву про визнання позову в повному обсязі та про ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.20).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Позивач ОСОБА_1 заяв та клопотань, повязаних із розглядом справи, до суду не подавала.

2. Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про те, що заперечень щодо позову ОСОБА_1 немає, позовні вимоги визнає у повному обсязі, миритися із позивачем не бажає, просить ухвалити рішення у підготовчому засіданні (а.с.20).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 20.02.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.03.2018 року (а.с.11).

2. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В підготовчому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні у звязку із визнанням відповідачем позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, немає.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №212671 (а.с.4).

Від шлюбу позивачка та відповідач неповнолітніх дітей не мають.

Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та повідомлення ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин.

Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сімєю сторони не проживають з квітня 2017 року, не бажають миритися, що вбачається із позовної заяви та заяви відповідача до суду про повне визнання позову.

Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує його особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

VІ. Висновки суду

Виходячи з аналізу норм наведеного законодавства, позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 197, 198, 200, 206, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 105, 110, 112, 113 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 17 липня 1993 року виконавчим комітетом Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за актовим записом №9 між ОСОБА_1, жителькою АДРЕСА_1, зареєстроване місце проживання с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, вул. Місячна, буд.57, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_2, жителем ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Мічуріна, 56, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивачки «Дмитришена».

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Суддя: