Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2018 Справа №607/3907/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Позняка В.М., присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участі секретаря судового засідання Осів І.В., прокурора Галаса Н.В., представника психіатричного закладу, лікаря психіатра ОСОБА_3, особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4, її законного представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 у примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В:

Заявник представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ) ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного закладу.

В обґрунтування вимог посилається на те, що є достатні підстави для госпіталізації, передбачені законом.

В судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 заяву підтримала і пояснила, що ОСОБА_4 хворіє важким психічним захворюванням, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, суттєву шкоду її здоровю внаслідок психічного стану у разі, якщо їй не буде надана психіатрична допомога.

Прокурор заяву про госпіталізацію ОСОБА_4 у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без її згоди підтримав, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_4 в силу стану здоровя не змогла висловитися з приводу заяви. Законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 заяву підтримала, надавши пояснення з приводу важкого стану здоровя його дочки, та обставин, які обумовили звернення до медичного закладу для надання допомоги.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Громадянка ОСОБА_4 поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні 10.03.2018 року о 14 год. 10 хв. у супроводі мами ОСОБА_6 (яка являється опікуном за рішенням суду) за скеруванням чергового лікаря ТОККПНЛ ОСОБА_7

З анамнезу хвороби пацієнтки відомо, що народилася другою з двох дітей, пологи важкі, ускладнені перинатальною травмою. З раннього дитячого віку відставала в психомоторному розвитку, пізно почала ходити, говорити. Мова залишилася фразовою, погано модульованою. Вчилася в школі інтернаті, закінчила 9 класів. Спеціальності не здобула ніякої. Проживає з мамою, яка нею опікується. З 6 річного віку страждає на енурез (нетримання сечі), який залишається по сьогоднішній день. З дитячого віку перебуває на диспансерному спостереженні у психіатра. Неодноразово лікувалася в психіатричних відділеннях. Остання виписка із стаціонару в 2015 році. Причиною даного поступлення є погіршення психічного стану: не спить вночі, кричить, плаче, відмовляється від їжі, скаржиться на головні болі.

ОСОБА_4 була оглянута комісією лікарів та за наслідками огляду комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, страждає на хронічне психічне захворювання, вроджене слабоумство: Помірна розумова відсталість з синдромом емоційно-волевої нестійкості. Вказане захворювання позбавляє здатності ОСОБА_4 критично розуміти і усвідомлювати свої дії.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП, з наступними змінами, у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоровя особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Наданими суду пояснення лікаря-психіатра, письмовими доказами суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_4 хворіє важким психічним захворюванням, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, суттєву шкоду її здоровю внаслідок психічного стану у разі, якщо їй не буде надана психіатрична допомога.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що слід поміститиОСОБА_4 без її усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 259, 263 268, 272, 273, 342, 352, 354, 430 ЦПК України, ст. ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню для надання відповідної психіатричної допомоги в умовах стаціонарного лікування.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення суду вручити або надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_8

Присяжні: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2