Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 734/3451/14

провадження № 61-5176св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2015 року у складі судді Анохіної А. М. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Хромець Н. С., Бечка Є. М., Горобець Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги ПрАТ «АІСЕ Україна» обґрунтовувало тим, що 28 вересня 2006 року між ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_3 укладено угоду № 142475 та підписано додатки № 1 та № 2 до неї, які є невід'ємними частинами угоди, на придбання автомобіля. 08 липня 2008 року на підставі відповідної заяви він отримав автомобіль - BAЗ-2100994 та зареєстрував його на своє ім'я. Відповідно до угоди ОСОБА_3 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків, проте своїх зобов'язань у повній мірі не виконав, оскільки з липня 2011 року припинив сплату щомісячних внесків, а тому має заборгованість за угодою в загальному розмірі 9 466 грн 76 коп.

На забезпечення умов угоди 18 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_5, укладено договір поруки, відповідно умов до якого останні зобов'язалися солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що виникають з угоди.

05 квітня 2012 року на адресу відповідачів було направлено вимоги про одноразову сплату всієї суми заборгованості за угодою не пізніше 15 квітня 2012 року, але станом на вересень 2014 року вимога не виконана.

Посилаючись на викладене, ПрАТ «АІСЕ Україна» просило стягнути солідарно з відповідачів 9 466 грн 76 коп на підставі статей 509, 526, 530, 553, 554, 625, 901, 903 ЦК України.

ОСОБА_3 позов не визнав, та пояснив суду, що в супереч угоді, додаткам, листам, позивач безпідставно підняв ціну автомобіля до 44 250 грн та зобов'язав його здійснити доплату у розмірі 9 900 грн. Вказану суму було сплачено 19 червня 2008 року, про що свідчить квитанція BAT «Державний ощадний банк України». Із розрахунку платежів за угодою № 142475 вбачається, що починаючи з 19 грудня 2008 року, всупереч статті 10 додатку № 2 до угоди № 142475, ціна автомобіля постійно підвищується. Отже, на думку позивача, він повинен платити по життєво.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за угодою № 142475 у розмірі 9 466 грн. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що пунктом 4.8 додатку № 2 до угоди № 1425475 встановлено порядок заліку сплаченої суми. На виконання умов угоди ОСОБА_3 було сплачено не всі платежі в оплату чистих внесків та 73 внески із 84-х в оплату послуг позивача. Заборгованість ОСОБА_3 зі сплати чистих внесків за угодою становить 13,549 %.

Залишаючи без зміни рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконував умови угоди № 1425475 про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля, порушуючи строки сплати щомісячних внесків, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати чистих внесків за угодою та адміністративних витрат у розмірі 9 466 грн 76 коп., яка підлягає сплаті на користь позивача.

У січні 2016 року ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, що ним здійснено 91 внесок, що підтверджується відповідними квитанціями. Стороною позивача не було надано доказів, які б чітко визначали дату оплати, кількість внесків, внесок в оплату вартості автомобіля, відсоток ціни автомобіля, адміністративні витрати, страхування життя, страхування автомобіля. Суд належним чином не дослідив надані ним докази, не з'ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, та ухвалив несправедливе та необґрунтоване рішення, тим самим позбавив його останніх коштів та загнав у боргову кабалу. Також його було позбавлено права на апеляційне оскарження. Відповідно до додатку № 3 на момент отримання автомобіля його ціна становила 44 650 грн 92 коп., а відповідно до розрахунку платежів на момент отримання автомобіля його ціна становила 34 350 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 18 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення першої й апеляційної інстанцій - скасуванню в частині стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Судом установлено, що 28 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», було укладено угоду № 142475, предметом якої є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до угоди, через систему «Автоплан».

Відповідно до додатку № 1 предметом угоди є система послуг, спрямованих на придбання автомобіля ВАЗ-2107і за ціною 31 850 грн. ОСОБА_3 як учасник системи зобов'язувався одноразово сплатити вступний внесок, плату за право на отримання автомобіля для покриття витрат фірми; щомісячно сплачувати повні внески, включаючи чисті внески, адміністративні витрати, страхові внески, отримати автомобіль, укласти з фірмою договір застави автомобіля, виконувати інші зобов'язання.

Під час дії угоди, керуючись нормами статті 10 додатку № 2, позивач здійснив заміну автомобіля на ВАЗ 210994 на підставі заяви ОСОБА_3

В укладеній ОСОБА_3 угоді передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.

08 липня 2008 року ОСОБА_3 отримав автомобіль ВАЗ-210994 і зареєстрував його на своє ім'я 17 липня 2008 року у Козелецькому ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1.

Відповідно до статті 2 угоди ПрАТ «АІСЕ Україна» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою та додатками № 1 та № 2. Статтею 3 угоди передбачено, що ПрАТ «АІСЕ Україна» зобов'язується надати учаснику системи послуги, які викладено в Правилах функціонування системи «Автоплан», та неухильно виконувати свої зобов'язання для забезпечення функціонування системи. Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля щомісячними внесками. Відповідно до положень розділу «Термінологія» додатку № 2 до угоди (Правила діяльності Автоплану), який підписаний сторонами, «Повний внесок» - це щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску, адміністративних витрат та страхового внеску, «чистий внесок» - це частина щомісячного повного внеску, за рахунок якого фірма здійснює оплату ціни автомобіля та розмір якої визначається шляхом ділення ціни автомобіля на кількість внесків, зазначених у графіку внесків. Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля. У цьому ж розділі визначається поняття «ціна автомобіля», відповідно до якого ціна автомобіля щомісячно встановлюється виробником та/або імпортером і є базовою величиною для визначення розміру чистого внеску, адміністративних витрат, страхового внеску та інших платежів, передбачених цими Правилами.

Згідно зі статтею 3 додатку № 2 до угоди № 142475 ціна автомобіля - це роздрібна ціна, яка щомісяця встановлюється виробником та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця. Ціна автомобіля, яка зазначена у додатку № 1 до угоди, -це ціна автомобіля, повідомлена виробником та/або імпортером та дійсна на момент підписання угоди.

Відповідно до додатку № 3 до угоди № 142475 від 29 травня 2008 року, підписаної позивачем та ОСОБА_3, загальна сума зобов'язань зі сплати учасником системи на момент підписання цього додатку за вказаною угодою становила 46 650 грн 92 коп. На момент підписання вказаного додатку ОСОБА_3 сплатив 19 667 грн 87 коп. та заборгованість учасника системи на момент підписання цього додатку складала 24 983 грн 05 коп. При цьому сторонами було узгоджено, що сума заборгованості може бути змінена у разі зміни ціни автомобіля.

Судами встановлено, що позивач надав відповідачу передбачені угодою послуги, внаслідок чого останній після сплати відповідних внесків отримав у власність автомобіль марки ВАЗ-210994. При цьому на день отримання вказаного автомобіля його вартість за розрахунками позивача складала 64 200 грн.

Відповідно до положень додатку № 2 до угоди, якщо протягом терміну дії угоди виробник та/або імпортер здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти модель автомобіля, зазначену у додатку № 1 до угоди, АІСЕ зобов'язується замінити її відповідно новою моделлю або іншим автомобілем. Ціна нової моделі або автомобіля буде дійсною для розрахунку повного внеску для сплати всіма учасниками групи.

Якщо різниця між ціною нової моделі автомобіля та останньою відомою ціною автомобіля, зазначеного у додатку № 1, перевищує 10 %, то в цьому разі розмір несплачених повних внесків учасників системи, які ще не придбали автомобіль, буде відповідно збільшено на різницю у ціні зазначених моделей автомобілів, поділену на усі несплачені повні внески відповідно до графіка внесків. Учасники системи, які вже отримали попередню модель автомобіля, сплачуватимуть щомісячні внески, розраховані згідно з ціною автомобіля, яка діяла на останньому асигнаційному акті, коли така попередня модель присуджувалася, та буде відповідно змінюватися в процентному співвідношенні відповідно до зміни ціни нової моделі.

ТОВ «Авто-Технологія» повідомило позивача про припинення випуску автомобіля мoдeлi ВАЗ-21074.

На підставі вказаного позивач для проведення розрахунку розміру щомісячних платежів здійснив заміну автомобіля ВАЗ-21074 на автомобіль ВАЗ-210994.

Отже, після здійснення процедури заміни автомобіля для розрахунку щомісячних внесків для ОСОБА_3 застосовувалася ціна автомобіля ВАЗ-21074, яка відповідно змінювалася у процентному співвідношенні.

Як вбачається з розрахунку платежів, наданого позивачем, за період з жовтня 2006 року по червень 2011 року ОСОБА_3 сплачено 73 щомісячні повні та адміністративні внески, що за даними позивача складає 86,4510 %.

Враховуючи визначену позивачем вартість автомобіля складала 64 200 грн, заборгованість зі сплати чистих внесків складає 7 339 грн 47 коп., а зі сплати адміністративних внесків - 2 127 грн 29 коп.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильно висновку про стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості за угодою від 28 вересня 2006 року № 142475.

Доводи касаційної скарги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 зводяться до переоцінки доказів і висновків судів не спростовують.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача зі сплати внесків та адміністративних послуг у зв'язку із заміною нової моделі автомобіля відповідачем не спростовано.

Обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір у частині позовних вимог до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення статті 553 ЦК України щодо солідарної відповідальності боржника та поручителів не перевірив, чи була дійсною така солідарна відповідальність на момент розгляду справи у суді.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Частина перша статті 530 ЦК Українимістить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК Українимістить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У справі, яка переглядається, умовою договору поруки встановлено строк її дії - до 30 вересня 2013 року, а з позовом ПрАТ «АІСЕ Україна» звернулося 04 грудня 2014 року, отже, порука відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є такою, що припинилася, оскільки умовою договору встановлено строк її дії.

Узагальнюючи викладене, суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої й апеляційної інстанції в частині задоволення вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, рішення в частині вирішення питання судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, де з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 81 грн 20 коп.

Керуючись статтями 141 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року в частині стягнення у солідарному порядку судового збору із ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 243 грн 60 коп. скасувати та ухвали в цій частині нове рішення в цій чатині.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 81 грн 20 коп.

В іншій частині рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року залишити без зміни.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик