АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1799/18Головуючий по 1 інстанції - Корман О.В.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2018 року, ухвалену під головуванням судді Корман О.В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 01 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про порушення прав співжиття і недопустиму поведінку, - :

в с т а н о в и в :

19.09.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про порушення прав співжиття і недопустиму поведінку.

21 вересня 2018 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_3 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви : чотири дні з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про порушення прав співжиття і недопустиму поведінку визнано неподаною та повернуто позивачу. Копію ухвали направлено позивачу для відому разом з позовною заявою і доданими до неї документами.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається, що суд першої інстанції не врахував його заперечення від 01.10.2018 року. В той же час, він вважає, що недоліки зазначені судом першої інстанції, не мали особливого значення для основного предмета спору, а їх усунення можливо в підготовчому провадженні за участі відповідача. Вказує, що жорсткий контроль в оформленні позовної заяви викликає апеляційне оскарження і невмотивоване залучення відповідача з можливою оплатою судового збору при позитивному рішенні, що затягує судовий процес і обмежує його права, так як ОСОБА_3 є фізично недієздатним внаслідок стійкого розладу зору.

ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2018 року і направити справу для продовження розгляду. Судовий збір стягнути з відповідача за апеляційне оскарження.

14 листопада 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ОСОБА_4 вказує, що, на його думку, позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_3 є незаконними і безпідставними, такими, які грубо порушують його права, свободи та інтереси. ОСОБА_4 вказує, що з ухвалою суду першої інстанції він погоджується повністю, та вважає її законною , обґрунтованою і такою, що не підлягає до скасування, оскільки ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, не порушує права інших осіб.

ОСОБА_4 у відзиві просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду від 01 жовтня 2018 року без задоволення, а ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2018 року без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у письмовому провадженні без участі сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Так, за положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно ст. 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Постановляючи ухвалу від 01 жовтня 2018 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було усунуто недоліки, які були викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а оформлення позовної заяви повинно відповідати вимогам закону, які позивачем не дотримано.

Апеляційний суд з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, вважає даний висновок помилковим, а повернення позовної заяви передчасним, оскільки судом допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 19.09.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про порушення прав співжиття і недопустиму поведінку.

21 вересня 2018 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_3 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви: чотири дні з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не дотримано вимог ст. 175, ст. 177 ЦПК України, а саме: не зазначено ціну позову, способу захисту прав та інтересів, не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, підстави звільнення від сплати судового збору позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.10.2018 року на адресу Уманського міськрайонного суду Черкаської області, позивач ОСОБА_3 надіслав заперечення на ухвалу від 21.09.2018 року, де він зазначає, що представлені суду ксерокопії документів, засвідчені ним, а оригінали документів зберігаються надійно у позивача. Судових витрат не планує та по судовому збору користується пільгою - інвалід першої групи. Також ОСОБА_3 вказує, що позов передбачає немайнову шкоду, а її відшкодовування у вигляді заборони наближатися, спілкуватися і контактувати та принесення публічного вибачення або інше етичне покарання.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, дійшов висновку, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_3 не виконані, отже недоліки не усунуто, а тому немає підстав для відкриття провадження у справі.

Однак, апеляційний суд, вважає, що такий висновок суду першої інстанції помилковим та передчасним, виходячи з наступного.

Статтею 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви викладені в ст. 175 ЦПК України, якою передбачено, що позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону, і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 176 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 175 ЦПК України визначено, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що до позовної заяви ним було додано копію посвідчення, яка підтверджує інвалідність І групи у ОСОБА_3 ,про що зазначено у додатку до позовної заяви (а. с. 3).

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ОСОБА_3 не надавався орієнтований розрахунок суми судових витрат, оскільки він звільнений від сплати судового збору і ним не здійснено додаткових витрат.

Крім того, ОСОБА_3 у запереченні було відзначено, що судових витрат не поніс і не планує, від сплати судового збору звільнений по Закону України «Про судовий збір».

Згідно до вимог частин 5, 6 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року вказано, що у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних, і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, з'ясування предмету позову (що конкретно вимагає позивач) та підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги), змісту вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), подання доказів, залучення до розгляду справи сторін та третіх осіб суд має можливість вирішити у судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", у якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов'язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об'єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року вказано, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Апеляційний суд вважає, виходячи з вище викладеного, що суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону, та дійшов помилкового висновку про повернення позову з вищевказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, оскільки ухвалу суду підлягає скасуванню, проте в частині вимоги апеляційної скарги щодо стягнення судового збору з відповідача не підлягають задоволенню, оскільки розгляд справи не закінчено, справа по суті не розглядалась, тому питання щодо розподілу судових витрат та їх стягнення не може бути вирішено на даній стадії до завершення розгляду справи .

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) колегія суддів апеляційного суду вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права.

Виходячи із приписів ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат здійснюється пропорційно розміру задоволених вимог, тобто після закінчення розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про порушення прав співжиття і недопустиму поведінку - скасувати.

Матеріали за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про порушення прав співжиття і недопустиму поведінку направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

ОСОБА_5