Справа № 750/8542/17 Провадження № 22-ц/795/294/2018 Головуючий у I інстанції - Карапута Л. В. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Страшного М.М.,

за участю секретаря Герасименко Ю.О.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державна казначейська служба України,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Державна казначейська служба України,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2017 року; суддя - Карапута Л.В.; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 21 листопада 2017 року, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Державної казначейської служби України, в якому просив визнати, що невиконання посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області постанови суду від 04.12.2014 призвело до завдання йому матеріальної шкоди у розмірі 5255 грн 34 коп., стягнути з Державного бюджету України 5255 грн 34 коп. шляхом безспірного списання цієї суми коштів з єдиного казначейського рахунку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у грудні 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, нарахувало, але по цей час не виплатило недоотриману позивачем пенсію у сумі 2266 грн 10 коп. Тому цю суму коштів, а також збитки, завдані інфляцією, у сумі 2764 грн 52 коп. та 3% річних у сумі 224 грн 72 коп. ОСОБА_2 має відшкодувати держава згідно з ст.ст. 1173, 1174, 625 ЦК України і ст. 25 Бюджетного Кодексу України.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України стягнуто 2989 грн 24 коп., на відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, шляхом списання коштів зі спеціального рахунку Державної казначейської служби України. Ухвалюючи дане рішення, місцевий суд виходив з того, що внаслідок невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області судових рішень, які набрали законної сили і звернуті до виконання, про зобов'язання здійснити перерахунок і виплату у належному розмірі ОСОБА_2 пенсії він зазнав шкоди, що складається з втрат внаслідок інфляції в розмірі 2764 грн 52 коп. і 3% річних у сумі 224 грн 72 коп., яка має бути стягнута з Державного бюджету України. суд також зазначив, що задоволення позову в частині стягнення на користь позивача недоотриманої ним пенсії у сумі 2266 грн 10 коп. призведе до подвійної сатисфакції.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- положення ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються,

- відшкодування передбаченої ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкоди є мірою цивільно-правової відповідальності, а тому нарахування на неї інфляційних втрат та 3% річних суперечить нормам права, що регулюють спірні правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Так по справі встановлено наступне.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зобов'язано:

- здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактично виплачених сум за період з 01.01.2014 по 15.08.2014,

- здійснити з 16.08.2014 перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, що належить до І категорії з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду ІІІ групи в розмірі 284 грн 70 коп. відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених сум. Це підтверджено копією вказаної постанови (арк. 8-12). На виконання даної постанови 04.12.2014 видано виконавчий лист відповідного змісту (його копія на арк. 14) і на його підставі 15.12.2014 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрите виконавче провадження, що підтверджено копією постанови відповідного змісту (арк. 33). Цією постановою державний виконавець зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у строк до 7 днів з моменту її винесення виконати згадану вище постанову суду. Проте її до цього часу не виконано, що підтверджується наявними у справі доказами (арк. 15, 17-18, 34, 38, 42).

Листами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 29.12.2014 № 6725/03 (арк. 15), від 25.04.2016 № 2067/03 (арк. 17-18) ОСОБА_2 повідомлено про те, що доплата різниці в пенсії у сумі 2266 грн 10 коп. йому буде виплачена після надходження із Державного бюджету України фінансування цих витрат.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Постанова про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману ним пенсію набрала законної сили 04.12.2015, але по даний часу не виконана у зв'язку з відсутністю фінансових ресурсів на її виконання. Прецедентна практика Європейського суд з прав людини неодноразово зазначає, що державний орган влади не має права посилатися на брак коштів як виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу. Тож невиплата Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_2 недоотриманої ним пенсії у загальній сумі 2266 грн 10 коп. на виконання рішення суду, що набрало законної сили, за своєю юридичною природою є завданою останньому органом державної влади шкодою.

Вимоги позивача про відшкодування йому втрат внаслідок інфляції підлягають задоволенню у силу ст. 22 ЦК України, але не в тому розмірі, в якому їх просить відшкодувати позивач. Так, згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зобов'язано було виплатити ОСОБА_2 вищевказану суму у строк до 7 днів з дня її винесення, тобто не пізніше 22.12.2014. У зв'язку з цим інфляційні втрати слід обчислювати виходячи з офіційних індексів інфляції за період з 01.01.2014 по 31.08.2017 (межа позовних вимог). Тож ОСОБА_2 завдано втрат внаслідок інфляції у сумі 1677 грн 84 коп. (2266 грн 10 коп. х 143,3% х 112,4% х 101,1% х 101,0% х 101,8% х 100,9% х 101,3% х 101,6% х 100,2% х 99,9% = 3944 грн 02 коп. - 2266 грн 10 коп. = 1677 грн 92 коп.).

Задовольняючи вимоги про стягнення на користь позивача 3% річних, суд послався на ст. 625 ЦК України, але дана стаття регулює договірні правовідносини, а спірні правовідносини між сторонами по справі за своєю правовою суттю є недоговірними. Норми права, що регулюють ці правовідносини, не передбачають такої сатисфакції, як стягнення на користь потерпілого 3% річних.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що на користь позивача належить стягти втрати внаслідок інфляції у сумі 1677 грн 92 коп., а у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних належить відмовити.

Отож оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного; його законність та обґрунтованість перевірено у межах доводів апеляційної скарги, так як підстав для застосування норми ч. 4 ст. 367 ЦПК України не встановлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на користь Державної казначейської служби України з місцевого бюджету належить стягти відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини скарги, а також надлишково сплачений судовий збір у загальній сумі (сплачено 1408 грн 00 коп. (платіжне доручення на арк. 130), але підлягав сплаті судовий збір у сумі: 640 грн 00 коп. х 150% = 960 грн 00 коп. - згідно з підп. 6, 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тобто переплата становить 448 грн 00 коп.; 960 грн 00 коп. х 52,56% (розмір задоволених позовних вимог) = 504 грн 58 коп. + 448 грн 00 коп. = 952 грн 58 коп.).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2017 року змінити.

Стягти з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 шляхом безспірного списання коштів державного бюджету в сумі 1677 (одну тисячу шістсот сімдесят сім) грн 92 коп. втрат внаслідок інфляції.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягти з розрахункового рахунку № 0002 (код бюджетної класифікації 22030101), отримувач - УК у м. Чернігові/ м. Чернігів/ 22030101, , банк одержувача - ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, на користь Державної казначейської служби України 952 (дев'ятсот п'ятдесят дві) грн 58 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12.03.2018.

Головуючий:Судді: