АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 березня 2018 року

м. Харків

справа №638/20475/16-ц

провадження № 22-ц/790/826/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу №638/20475/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, третя особа Управління справ у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення, третя особа Управління справ у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року ( суддя Семіряд І.В.),-

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, третя особа Управління справ у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

В обґрунтування вимог посилалися на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними була придбана квартира АДРЕСА_1 в. м. Харкові. В квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, неповнолітній ОСОБА_3

07.12.2016 року відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, надати їх позивачам відмовився, до квартири не допускає.

Просили усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою.

ОСОБА_4 в травні 2017 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення, третя особа Управління справ у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

В обґрунтування вимог посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 в. м. Харкові є його особистою власністю. В квартирі разом з ним зареєстровані відповідачі, які там не проживають, власних речей в приміщенні немає.

Просив виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивачі та їх представники за первісним позовом свої вимоги підтримали, проти зустрічних позовних вимог заперечили.

Представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечував, наполягав на задоволенні зустрічного позову.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено. Вселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 в. м. Харкові, зобовязавши ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні квартирою та видати ОСОБА_1, ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, в особі свого представника ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 має у своїй власності житловий будинок площею 349,4 кв.м., розташований в с. Високий Харківського району Харківської області по пров. Сімферопольському, 24 та квартиру площею 116,5 кв.м. АДРЕСА_2. Спільне проживання колишніх членів сімї є неможливим.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 в. м. Харкові на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2010 року належить ОСОБА_4 ( а.с. 7 ).

В квартирі зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10 ).

ОСОБА_1 зверталася до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області з заявами на неправомірні дії ОСОБА_4, який замінив замки в квартирі та забороняє доступ в спірну квартиру ( а.с. 15 17 ).

Згідно зі статтею 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 168 Житлового кодексу України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем.

Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача.

Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Відповідно до статті 169 Житлового кодексу України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були членами сімї ОСОБА_4, зареєстровані в квартирі, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив їхні позовні вимоги, вселив у спірну квартиру та зобовязав ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні квартирою та видати ОСОБА_1, ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

Також, виходячи з вимог чинного законодавства суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що позивачі за первісним позовом забезпечені житлом у повному обсязі та не потребують поліпшення житлових умов за рахунок його квартири, а також те, що ОСОБА_1 здійснює дії, направлені на заволодіння його майном, крім того, вона псує належне йому житлове приміщення, судовою колегією не приймаються.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 ЖК України.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Таким чином, виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ, допускається у випадках: протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; систематичного характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", №2 від 12 квітня 1985 р. (далі - Постанова від 12.04.1985 року), при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Доказів на підтвердження того, що до ОСОБА_1М, чи інших були застосовані будь-які заходи попередження чи громадського впливу щодо недопущення порушення останніми правил суспільного співжиття ОСОБА_4 не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_7