Справа № 462/5483/17 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/783/550/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника Личаківської районної адміністрації Львівської міської - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, та просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що відповідач є батьком малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.11.2014 року. Відповідач протягом останніх шести років проживає окремо, життям та станом здоров»я дітей не цікавиться, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, їхнє навчання, нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено. Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, поклавши контроль за виконання ним батьківських обов'язків на орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом неправильно встановлено обставини справи. Посилається на те, що більше шести років з відповідачем проживає окремо та протягом цього часу відповідач не цікавився життям дітей та не брав участі у їхньому вихованні, діти його жодного разу не бачили та не спілкувалися з ним. Зазначає, що дана обставина підтверджується висновком органу опіки та піклування, а також показами свідків. Стверджує, що суд першої інстанції неправильно визначив правовідносини та не взяв до уваги покази свідків. Вважає, що надані докази свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_5 на підтримання вимог апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_4 про заперечення вимог апеляційної скарги та посилання на те, що він не ухиляється від виконання батьківських обов»язків, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.11.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 22.11.2008 р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, розірвано.

Згідно акту обстеження помешкання та довідки про склад сім»ї складених ДП «ЖЕУПрАТ «ПЗЕМБ» від 15.11.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає разом з матір»ю ОСОБА_7, доньками ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

Сторонами визнається, що діти перебувають на утриманні ОСОБА_2

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.11.2016 року з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину.

Судом досліджені довідки Залізничного відділу ДВС м. Львів від 17.11.2017 року з яких встановлено, що з жовтня 2016 р. по жовтень 2017 року ОСОБА_2 аліментів не отримувала, та копії квитанцій, наданих відповідачем з яких встановлено, що відповідач частково сплачував аліменти.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської Ради № 33-3972 від 14.11.2017 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з підстав ухилення батька від виконання батьківських обов»язків, а саме, вказано, що батько самоусунувся від виховання та утримання дітей, не спілкується з дітьми, не відвідує їх, не дбає про їх стан здоров»я, не цікавиться фізичним та духовним розвитком, всі батьківські обов'язки виконує лише матір.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідач протягом тривалого часу не бере участі у вихованні дочок і ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, однак позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і врахувавши інтереси малолітніх дітей, зваживши бажання ОСОБА_4 виправити свою винну поведінку, суд відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

За змістом роз»яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на висновок органу опіки та піклування від 14.11.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 і вказувала, що відповідач протягом тривалого часу не проявляє інтересу до дітей, не цікавиться їхнім життям, не приймає участі у вихованні.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

З пояснень ОСОБА_4 та наданих ним копій квитанцій встановлено, що він періодично сплачував аліменти. Відповідач посилається на те, що в повному обсязі не мав можливості брати участі у вихованні дітей оскільки перебував на заробітках і дійсно ухилявся від виконання батьківських обов»язків.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відтак, доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до доведеності ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків, за відсутності незаперечних доказів, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дітей, колегією суддів не приймаються до уваги.

На підставі наведеного, проаналізувавши норми закону, які регулюють спірні правовідносини, встановивши всі обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11.05.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.