Справа № 296/3730/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира

у складі: головуючого судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) в травні 2017 року звернулася до суду із цивільним позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) із вимогою про визнання за нею права власності на 100% статутного фонду ТОВ ВТФ «Рушничок».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 липня 2010 року гр.ОСОБА_3 здійснив відчуження 100% статутного фонду ТОВ ВТФ «Рушничок» на її користь, однак, відповідач не визнає її право власності на ці корпоративні права. Зважаючи на вище викладені обставини, позивач вважає дії відповідачів незаконними, у звязку з чим звертається до суду.

18 вересня 2017 року суддею Корольовського районного суду м.Житомира Шалотою К.В. у вказаній справі відкрито провадження.

Ухвалою від 08 листопада 2017 року справу прийнято до провадження суддею Корольовського районного суду м.Житомира Галасюком Р.А.

Позивач за в судове засідання по справі не з'явилася та подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, а також не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 45).

Відповідач в судове засідання також не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивач безпідставно набула право власності на спірні корпоративні права та ОСОБА_3 не мав права позбавляти своїх спадкоємців вказаного майна (а.с. 36).

З огляду на викладене судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Як передбачено ст. 41 Конституцією України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 1статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Частинами 1,2 статті 325 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною 4 статті 41 Конституції України та частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Отже, позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів.

Згідно з нормою ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма субєктами права.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, між учасником Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми «Рушничок» ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 14 липня 2010 року укладено Договір купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю. Відповідно до п. 1.3.1 вказаного Договору розмір частки на момент укладення цього Договору становить 27804,33 грн., що складає 100% всіх корпоративних прав, що емітовані ТОВ (а.с. 9-11).

Позивач зазначає, що документ, який засвідчує її право власності на 100% статутного фонду ТОВ ВТФ «Рушничок», а саме Договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ ВТФ «Рушничок» від 14 липня 2010 року, був 04 жовтня 2014 року викрадений із автомобіля її батька, з приводу чого він звертався із заявою до правоохоронних органів (а.с. 8).

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 зверталася до Корольовського районного суду м.Житомира із позовом до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю

виробничо-торгівельна фірма "Рушничок", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним. Позов було задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав від 14.07.2010 р , що укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 в частині відчуження 6,36% статутного капіталу зазначеного товариства на користь ОСОБА_1.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову (а.с. 3-7). Цим же рішенням встановлено: «Посилання на те, що спадкодавець позбавив спадкоємців майна суперечить загальним засадам суспільства та не грунтується на вимогах ст. 13 ЦК України, яка передбачає заборону зловживання суб"єктивним правом».

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем жодним чином не доведено неправомірності набуття позивачем права власності на 100% статутного фонду ТОВ ВТФ "Рушничок", незаконність набуття цього права власності не встановлена судом, тому суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та задовольняє його.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 206, 223, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 100 (сто) відсотків статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Рушничок».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається через Корольовський районний суд м. Житомира.

Cуддя Р. А. Галасюк