АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1514/18Головуючий по 1 інстанції - Казидуб О.Г.
Категорія: 59 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2018 року (ухвалене 19 червня 2018 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Казидуб О.Г., повний текст складено 02 липня 2018 року) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати страхового відшкодування.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_3, Апеляційний суд Черкаської області, -

в с т а н о в и в :

27 квітня 2015 року ПрАТ «Київський страховий дім» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 19 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Део Ланос», що належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_6 та транспортного засобу «Фольксваген», що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_7

Відповідно до постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 21 січня 2014 року винним у вказаній ДТП визнано ОСОБА_6

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Део Ланос», застрахована в ПАТ «Київський страховій дім» відповідно до полісу № АС/4267268, строком дії з 13 серпня 2013 року до 12 серпня 2014 року.

Зазначає, що 21 грудня 2013 року та 23 грудня 2013 року ОСОБА_5 і ОСОБА_7 повідомили страховика про подію, що може бути визнана страховою.

07 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 32372,00 грн.

Позивач вказує, що відповідно до проведеного на замовлення страховика звіту № 44/14 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 02.04.2014 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Фольксваген», в результаті його пошкодження при ДТП, складає 25754, 61 грн. Коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу складає 70 %.

З урахуванням вказаних вище обставин та у строки передбачені законодавством страховиком 31 липня 2014 року складено страховий акт № 712-310, наказ № 712-310/1/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 15341,20 грн. 05 серпня 2014 року здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3, що підтверджується платіжним дорученням № 2460 від 05.08.2014 року.

Однак, 17 березня 2015 року незважаючи на те, що позивач виконав зобов'язання з виплати страхового відшкодування перед відповідачем, позивач внаслідок технічної помилки 17 березня 2015 року відповідно до платіжного доручення № 5453 від 17.03.2015 року на рахунок відповідача перерахував суму коштів в розмірі 10255,83 грн.

Згідно зі ст.ст. 11, 177, 509, 1212 ЦК України кошти в розмірі 10255,83 грн. є безпідставно набутими без правової підстави відповідачем, а тому ОСОБА_3 зобов'язана повернути їх позивачу.

19 лютого 2018 року представник ПрАТ «Київський страховий дім» подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Київський страховий дім» безпідставно отриманні кошти в розмірі 10255,83 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 141,80 грн., 3 % річних в сумі 907,79 грн., проценти за користування чужими коштами в розмірі 5 561, 39 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи.

23 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПрАТ «Київський страховий дім» про стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що ПрАТ «Київський страховий дім» вірно зазначає у своєму первісному позові про те, що правовідносини між сторонами виникли внаслідок того, що мав місце страховий випадок, за яким потерпілою особою є ОСОБА_3, ДТП з вини ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАт «СК «КСД».

Зазначає, що твердження позивача за первісним позовом про те, що ним було у повному обсязі сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування, а потім ще й зайво переплачено кошти, не відповідає дійсності та є хибним.

Вказує, що постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2014 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Черкаської області, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом застосування адміністративного стягнення - штрафу 340,00 грн.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Volkswagen Т4, власником якого є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Розмір матеріальних збитків, спричинених ОСОБА_3 визначений висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 44/14 від 02 квітня 2014 року та становить 25754,61 грн. Також вказує, що нею було оплачено проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 450,00 грн.

Зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АС/4267268 від 12 серпня 2013 року.

Проте, страхове відшкодування було сплачено страховиком не повністю, тобто, з порушенням вимог Закону, а саме: розмір, спричиненої їй внаслідок ДТП, шкоди визначений експертним автотоварознавчим дослідженням становить - 25 754,61 грн.; страхове відшкодування становить - 25244,61 грн. і повинно було виплачене повністю не пізніше 05 серпня 2014 року.

ПрАТ «Київський страховий дім» 5 серпня 2014 року здійснив страхову виплату у меншому розмірі, а саме у розмірі 15341,20 грн.; фактично не сплачено частини страхового відшкодування в розмірі 9903,41 грн.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 збільшувала розмір позовних вимог та остаточно просила стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати страхового відшкодування в сумі 2333,22 грн., інфляційні збитки - 929,71 грн., 3 % річних від простроченої суми - 244,00 грн., а всього 3506,93 грн. та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Київський страховий дім» про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати страхового відшкодування відмовлено повністю.

Рішення суду в частині первісного позову про стягнення безпідставно набутих коштів мотивоване тим, що правовідносини між сторонами виникли внаслідок того, що мав місце страховий випадок, за яким потерпілою особою є ОСОБА_3, - ДТП з вини ОСОБА_6, цивільно правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «КСД».

Також не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_3 процентів за користування чужими коштами, оскільки отриманні кошти не є чужими, відповідачка законно набула право на користування ними та стосовно сплати ОСОБА_3 інфляційних та 3 % річних, оскільки, інфляційні та 3 % це відповідальність сторони договорі і ст. 625 ЦК України не може бути застосована в даному випадку відносно ОСОБА_3, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними, надуманими та необґрунтованими, оскільки зобов'язання з виплати страхового відшкодування, підтверджене рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року (справа № 707/542/15) та було предметом розгляду за аналогічними позовними вимогами ОСОБА_3

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі в установленому порядку апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення пені, інфляційних збитків та 3 % річних за період з 19.07.2017 року по 03.05.2018 року є аналогічними до позовних вимог про стягнення пені, інфляційних збитків та 3 % річних за період з 06.08.2014 року по 18.07.2017 року - є помилковим та не відповідає обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Ці вимоги не є аналогічними, і задоволення судом вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних збитків за більш ранній період не позбавляє ОСОБА_3 звернутися з вимогами про стягнення відповідних сум за більш пізній період, протягом якого борг не погашено і кошти не сплачено.

А тому просить змінити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.06.2018 року в частині відмови у стягненні з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 пені, 3 % річних та інфляційних збитків, та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 та ст. 5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом першої інстанції встановлено і дана обставина не заперечувалася сторонами по справі, про те, що 19 грудня 2013 року у м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VoІkswagen Т4», що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля «Daewoo Lanos», під керуванням водія ОСОБА_6, що належить ОСОБА_5

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської області, ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні ДТП, оскільки останнім порушено Правила дорожнього руху.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 12.08.2013 року № АС/4267268 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім».

21 та 23 грудня 2013 року відповідно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повідомили страховика про подію, що може бути визнана страховою.

07 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 32 372 грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 02.04.2014 року № 44/14 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і відповідно розмір збитків склав 25 754 грн. 61 коп.

31.07.2014 року складено страховий акт № 712-310 та наказ № 712-310/1/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 15341,20 грн. (а.с. 56,7, т. 1).

Відповідно до платіжного доручення від 05.08.2014 року № 2460 ПрАТ «Київський страховий дім» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 15 341, 20 грн. (а.с. 58, т. 1).

А також, 17.03.2015 року ПрАТ «Київський страховий дім» перерахував ОСОБА_3 кошти в розмірі 10255,83 грн.(а.с. 59, т. 1).

27.04.2015 року ПрАТ «Київський страховий дім» звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно набутих коштів в розмірі 10255,83 грн., мотивуючи тим, що вказана сума перерахована внаслідок технічної помилки.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ПрАТ «Київська страхова компанія», ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнення страхового відшкодування.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «КСД» на користь ОСОБА_3 суму невиплаченої страхового відшкодування в розмірі 10 299,57 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року, яке залишене в силі постановою Верховного Суду від 07 червня 2018 року, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року змінено. Стягнуто з ПрАТ «КСД» на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 12 189,78 грн., 3 % річних - 972 грн., інфляційні витрати 10 338,77 грн., а всього 23 500, 55 грн. В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи рішення суду на підставі мотивів викладених в апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в частині скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку про необхідність перегляду зазначеного рішення і в частині первісного позову ПрАТ «Київська страхова компанія» у зв'язку із неправильним застосуванням судом норм матеріального права, що узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПрАТ «КСД», суд першої інстанції прийшов до висновку, що кошти в розмірі 10255,83 грн. були перераховані ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу по страховому відшкодуванню, а тому вказані кошти не є безпідставними.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13.10.2017 року, яке було залишене судами вищих інстанцій в частині вирішення спору щодо стягнення невиплаченого страхового відшкодування і має преюдиційне значення для вирішення даного спору, стягнуто з ПрАТ «КСД» на користь ОСОБА_3 суму невиплаченої страхового відшкодування в розмірі 10 299,57 грн.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов законодавства.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні немає правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність і визначеність.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15.

Колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог ПрАТ «Київський страховий дім» в частині стягнення з ОСОБА_3 безпідставно отриманих коштів в розмірі 10 255,83 грн.

З матеріалів справи вбачається, що набувач, ОСОБА_3, дізналася про набуття грошових коштів в розмірі 10255, 83 грн., з дня отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у даній справі та позовної заяви з додатками (а.с. 87, т. 1).

У випадку, коли договором та законом за користування чужими грошовими коштами розмір процентів не встановлений, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України за аналогією повинна застосовуватись ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, відповідно до ст. 536 ЦК України, з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «КСД» підлягає стягненню відсотки за користування чужими грошовими коштами, в період з 22.06.2015 року по 26.01.2018 року в розмірі 2353,07 грн., який находиться в матеріалах справи та визнаний судом правильним.

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_3, то вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову прийшов до висновку, що стягнення пені, 3 % річних та інфляційних збитків на користь ОСОБА_3 з ПрАТ «КСД» вже розглядалося та вирішене рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2017 року та рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року . Предметом розгляду у даній справі були аналогічні позовні вимоги.

Проте такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права.

Як вбачається з рішення апеляційного суду Черкаської області від 11.12.2017 року стягнено пеню, 3 % річних та інфляційні збитки за період з 06 серпня 2014 року по 18 липня 2017 року, про що зазначено в рішенні.

Вимоги ОСОБА_3 в зустрічному позові стосуються прострочення у виплаті страхового відшкодування за інший період, а саме з 19 липня 2017 року по 03 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України , яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки страхова компанія не виплатила повну суму страхового відшкодування, передбаченого законом, то ОСОБА_3 має право на стягнення пені.

На час подачі зустрічного позову заяви прострочення у виплаті страхового відшкодування становило із 19.07.2017 року по 03.05.2018 року - 288 днів.

Відповідно до розрахунків пеня складає 2333,22 грн.

Що стосується застосування ст. 625 ЦК України , то суд виходить із наступного.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо) , а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату) , а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533, 534, 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права , і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї .

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається , зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі є грошовими зобов'язаннями.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17.

Тому із ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 3% річних в сумі 244 грн. 00 коп. та інфляційні нарахування в сумі 929 грн. 71 коп.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аргументи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Київський страховий дім» при подачі позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 6, т. 1).

Оскільки позовні вимоги ПрАТ «КСД» про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено частково, тому враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 140 грн. 40 коп.

Що стосується судових витрат за зустрічним позовом ОСОБА_3, апеляційний суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 сплатила судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп. (а.с. 190 т. 1, а.с. 94 т. 2), за подачу апеляційної скарги 730 грн. 80 коп. (а.с. 87 т. 3), які, в свою чергу, підлягають до сплати на її користь з ПрАТ «КСД».

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом задоволенні в повному обсязі, а тому витрати на оплату правової допомоги в розмірі 7231,00 грн., які підтверджуються розрахунком витрат (а.с. 239-240 т.2), підлягають стягненню з ПрАТ «КСД» на користь ОСОБА_3

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги є суттєвими, були предметом вивчення апеляційного суду і дають підстави для скасування рішення районного суду та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ПрАТ «КСД» за первісним позовом та повного задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» безпідставно отриманні кошти в розмірі 10 255 грн. 83 коп. та проценти за користування чужими грошовими коштами а розмірі 2353 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» судові витрати в розмірі 140 грн. 40 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати страхового відшкодування в розмірі 2 333 грн. 22 коп., 3% річних - 244 грн. 00 коп., інфляційні витрати 929 грн. 71 коп., а всього 3506 грн. 93 коп.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 8 666 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний тест постанови виготовлено 26 листопада 2018 року.