У Х В А Л А

19 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 295/9538/15-ц

Провадження № 14-531зц18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,

перевірила заяву ОСОБА_3про перегляд

постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у складі колегії суддів Червинської М. Є., Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право власності на будинок та договору дарування будинку недійсними, визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,і

УСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване державним реєстратором Гладишевою С. Д. у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13 січня 2015 року, індексний номер 32210686, та видане Реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції Житомирської області 14 січня 2015 року на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним договір дарування від 29 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини будинку за кожним.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Визнано недійсним договір дарування від 29 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору дарування будинку недійсним скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору дарування будинку недійсним задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 29 квітня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В. В., за реєстраційним номером 769.

Тобто касаційна скарга ОСОБА_3 розглянута по суті Верховним Судом, до складу якого входить Касаційний цивільний суд.

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з заявою про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року, посилаючись на неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права судами касаційної інстанції.

У заяві про перегляд ОСОБА_3 зазначав, що при касаційному розгляді не враховані правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах від 20 серпня 2008 року, від 01 липня 2015 року, від 16 грудня 2015 року.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 423 ЦПК України передбачені підстави перегляду судових рішень, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

У частині третій статті 423 ЦПК України наведено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами.

При цьому порядок подання такої заяви передбачено у статті 425 ЦПК України, у частині третій якої вказано, що Велика Палата Верховного Суду розглядає заяви про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, а саме встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

Інших підстав перегляду судового рішення Великою Палатою Верховного Суду не передбачено.

Положення розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України стосуються і регулюють порядок касаційного розгляду чи розгляду заяв у порядку перегляду у тих ситуаціях, коли такі касаційні скарги чи заяви подані у встановленому порядку, передбаченому ЦПК України у редакції, чинній на час вчинення такої процесуальної дії, а їх розгляд по суті відбувається за дії ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, після 15 грудня 2017 року.

У даному випадку заява про перегляд подана після 15 грудня 2017 року, тобто у період дії ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, тому розгляд такої заяви має відбуватися у загальному порядку, а сама заява повинна відповідати вимогам чинного ЦПК України, а саме статтям 423?426 ЦПК України.

Із заяви ОСОБА_3 не вбачається наявності підстав для перегляду судових рішень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, тому привід для прийняття заяви ОСОБА_3 про перегляд постанови суду касаційної інстанції до розгляду відсутній, оскільки підстава перегляду судових рішень, наведена заявником, у цивільно-процесуальному законі не передбачена.

Керуючись розділом ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті заяви ОСОБА_3 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року відмовити та повернути її заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

В. І. Данішевська Л. І. Рогач

О. С. Золотніков І. В. Саприкіна

О. Р. Кібенко О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич