Справа № 143/7/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бойка А. В.,

з участю секретаря Шуваріної В. А.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів,-

Встановив:

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.01.2009р. Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1, актовий запис № 2. На даний час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя неможливе, однак під час шлюбу позивачу було надано 1-А групу інвалідності, в звязку з чим вона потребує постійного стороннього догляду, а тому просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу).

Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву у якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Однак, в частині стягнення аліментів, у задоволенні позову просив відмовити, оскільки не спроможний надавати допомогу на утримання дружини. Натомість позивач отримує пенсію, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили праацездатність та отримує дохід від надання в оренду земельної ділянки розміром 2,4542 га, що розташована на території Черемошненської сільської ради, а тому, в силу вимог ст.75 СК України, вона не є такою, що потребує матеріальної допомоги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.01.2009р. Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис №2 (а. с. 3).

Однак, на даний час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Разом з тим, в частині стягнення аліментів на дружину, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

З наявних матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу 13.03.2017р. Департаментом охорони здоровя Вінницької обласної державної адміністрації Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 ОСОБА_2 було призначено 1-А групу інвалідності (а. с. 4).

Як вбачається із довідки Іллінецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №2 від 02.01.2018р. позивач перебуває на обліку в Іллінецькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та отримує пенсію по І групі інвалідності, розмір якої ні в позовній заяві, ні в доданих документах не зазначено (а. с. 5).

Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених та утриманих податків від 09.01.2018р., позивач у 2017 році отримувала дохід, а саме: заробітну плату в 1 кварталі 13661,15 грн., в 2 кварталі 13318,57 грн., соціальні виплати в 2 кварталі 2708,50 грн., в 3 кварталі 8892,89 грн., та у третьому кварталі дохід від надання майна у лізинг в розмірі 4968,94 грн. (а. с. 15).

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.

Згідно зі ч. ч. 1-2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу, для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2018 року 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, зокрема довідкою про розмір пенсії, довідкою про доходи тощо.

Однак, до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували отримання позивачкою пенсії в розмірі меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність 1373 грн., що не дає суду можливості встановити який дохід має позивачка на час розгляду заяви і чи він забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом.

Відсутність цієї умови як однієї зі складових, наявність яких відповідно до ч. 2 ст. 75, ч. 2 ст. 76 СК України є необхідними для набуття права на утримання другим з подружжя, виключає право позивача на її утримання відповідачем.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивач в силу вимог ч. 3 ст. 75 СК України не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги.

Посилання позивача про те, що у відповідача кращий майновий стан, що він спроможний надавати їй допомогу, що її доходів для неї недостатньо, що вона є непрацездатною і потребує лікування і допомоги, не дають суду достатніх підстав для покладення на відповідача обов'язку по утриманню колишньої дружини, доходи якої не є нижчими від встановленого законом для даної категорії населення прожиткового мінімуму доходів.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини, враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується нормами ст.141 ЦПК України, та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а позов задоволений частково, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн, а решту суми по оплаті судового збору, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою вул. Н. Присяжнюк, 53 м. Погребище Вінницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 20.01.2009р., актовий запис № 2.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя