АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/847/18 Справа № 210/3323/14 Головуючий у 1 й інстанції - Чайкіна О.В. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року та на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який був уточнений під час розгляду справи.

Позов мотивовано тим, що 05 червня 1999 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було припинено на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року.

Під час перебування у шлюбі з відповідачем за спільно нажиті грошові кошти придбали транспортні засоби, які було оформлено на ім'я ОСОБА_2, а саме: причіп марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_12, державний номер НОМЕР_13, придбаний 17.06.2004 року; автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, придбаний 27.09.2005 року; автомобіль марки Mercedes-Benz 313 CDI, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2, придбаний 06.04.2006 року; автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, придбаний 03.09.2010 року; причіп марки Антор 4 НОМЕР_14, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13.04.2011 року; автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_5, придбаний 25.02.2011 року, перереєстрований 23.08.2011 року при заміні номерного знаку на НОМЕР_11; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, придбаний 07.04.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 108CDI, 2001 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_7, придбаний 31.07.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, 2005 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_8, придбаний 20.09.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, придбаний 06.11.2012 року; автомобіль марки Volkswagen crafter, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_10, придбаний 03.12.2013 року.

03.11.2010 року з ОСОБА_2 за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_2.

08.09.2012 року з ОСОБА_2 за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 108CDI, державний номер НОМЕР_7.

Гроші, виручені від продажу цих двох транспортних засобів, з відповідачем ОСОБА_2 витратили на потреби сім'ї, залишивши 3 000,00 доларів США на зберіганні у сейфі спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

19.10.2013 року з відповідачем ОСОБА_2 за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, державний номер НОМЕР_8, виручивши від продажу 17 000,00 доларів США.

Ці грошові кошти у сумі 17 000,00 доларів США, виручені від продажу зазначеного автомобіля, вона з відповідачем, за взаємною згодою, відклали на потреби сім'ї, зберігаючи їх в сейфі їх квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи, що раніше з відповідачем заощадили ще 3 000,00 доларів США під час спільного проживання, які зберігались у них у сейфі, таким чином, після продажу в жовтні 2013 року автомобілю марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, державний номер НОМЕР_8, всього у сейфі їх квартири за адресою: АДРЕСА_1, зберігались належні подружжю, грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США.

Приблизно 5-6 грудня 2013 року відповідач за власним бажанням пішов від позивача, припинивши з нею шлюбні відносини.

На початку грудня 2013 року ОСОБА_2, у відсутність позивача, маючи комплект ключів від сейфу та від вхідних дверей їх квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, прийшов в квартиру та на очах у старшого сина забрав собі із сейфу вище зазначені грошові кошти у сумі 20 000,00 доларів США, які є спільним майном подружжя, набутим ними під час шлюбу, присвоївши їх собі.

При цьому відповідач ОСОБА_2 пояснив свою поведінку тим, що, нібито, він зможе краще розпорядитись вказаними грошима, витративши їх в подальшому на дітей.

Однак, до теперішнього часу не віддав позивачу з цих грошей нічого. Відповідно до інформації, наданої Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області за вих. № 14/4 ЦНП-2480 від 10.10.2014 року, на теперішній час, за ОСОБА_2 зареєстрований на праві власності та використовуються ним, належний їх подружжю, транспортний засіб, а саме: причіп марки Антор 4 НОМЕР_14, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13.04.2011 року.

Відповідно до цієї ж інформації Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відповідач розпорядився на власний розсуд всіма іншими транспортними засобами, які є спільним сумісним майном подружжя, продавши їх особисто. Всі автомобілі було продано та знято з обліку ОСОБА_2 після подання ОСОБА_3, цієї позовної заяви до суду, тобто під час розгляду справи про розподіл майна подружжя, що ще раз доводить той факт, що ОСОБА_2 реалізував спільне майно подружжя особисто.

Таким чином, враховуючи, що причіп марки Антор 4 НОМЕР_14, державний номер НОМЕР_4, був придбаний подружжям за період перебування ними у шлюбі та, враховуючи те, що він наявний на момент розподілу майна подружжя, вказаний транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності їх подружжя - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та є неподільною річчю, просила розділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши відповідачу цей транспортний засіб і, в свою чергу, зобов'язавши відповідача сплатити на її користь в якості компенсації замість її 1/2 частки майна у праві спільної сумісної власності, половину вартості транспортних засобів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року позов задоволено частково та ухвалено визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортний засіб, а саме:

- причіп марки Антор 4 НОМЕР_14, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13.04.2011 року, вартістю 7 000,00 гривень.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, грошові кошти, виручені від продажу спільно нажитого рухомого майна в сумі 782122,50 грн., а саме:

- причепа марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_12, державний номер НОМЕР_13, придбаного 17.06.2004 року, вартістю 23 904,43 гривні;

- автомобіля марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, придбаний 27.09.2005 року вартістю 72 672,06 гривні;

- автомобіля марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, придбаний 03.09.2010 року вартістю 82 517,95 гривень;

- автомобіля марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_11, придбаний 23.08.2011 року вартістю 184 493,26 гривні;

- автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, придбаний 07.04.2012 року вартістю 189 671,26 гривня;

- автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, придбаний 06.11.2012 року вартістю 228 863,54 гривні;

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, виділивши ОСОБА_2:

- причеп марки Антор 4 НОМЕР_14, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_4, придбаний 13.04.2011 року, вартістю 7 000,00 гривень.

- причеп марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_12, державний номер НОМЕР_13, придбаного 17.06.2004 року, вартістю 23 904,43 гривні;

- автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, придбаний 27.09.2005 року вартістю 72 672,06 гривні;

- автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, придбаний 03.09.2010 року вартістю 82 517,95 гривень;

- автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_11, придбаний 23.08.2011 року вартістю 184 493гривні 26 копійок;

- автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, придбаний 07.04.2012 року вартістю 189 671,26 гривень;

- автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, придбаний 06.11.2012 року вартістю 228 863,54 гривні;

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, в якості компенсації, замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно половину вартості причепу марки Антор 4 НОМЕР_14,2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_4, а саме: 3 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості кожного автомобіля в сумі 391 061,24 грн., а саме:

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості причепу марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_12, державний номер НОМЕР_13, а саме: 11 952, 21 грн.;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки ВАЗ 21099,2004 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_1, а саме: 36 336,03 грн.;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3, а саме: 41 258,97 грн.;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_11, а саме: 92 246,63 грн.;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_6, а саме: 94 835,63 грн.;

- грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілю марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9, а саме: 114 431,77 грн.;

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб, оскільки вищезазначені транспортні засоби були придбані у період шлюбу, за спільні кошти, а тому в силу ст. ст.60,69 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні транспортні засоби є об'єктом господарської діяльності відповідача, як фізичної особи-підприємця, а отже не є спільною власністю подружжя.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 05 червня 1999 року 2006 року між сторонами укладено шлюб (а.с. 7), який рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року розірвано.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_15 ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, та відповідно до ліцензії серії НОМЕР_16 від 25.10.2006 року вів господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (а.с.145-147).

Згідно відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району від 26.09.2014 року, вих. 2203, накласти арешт на автомобіль Mersedes-Benz Vito 109 CDI, держ. номер НОМЕР_9 не надається можливим у зв'язку з тим, що вказаний автомобіль 15.01.2014 року був знятий з обліку та перереєстрований на іншого власника (а.с.33).

Також з відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням транспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району від 10.10.2014 року, вих. 2480, в комп'ютерну базу даних контрольного та заарештованого транспорту внесена інформація про арешт причепа АНТОР 4, держ. номер НОМЕР_4 (а.с.38).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб, оскільки вищезазначені транспортні засоби були придбані у період шлюбу, за спільні кошти, а тому в силу ст. ст.60,69 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За ч. 2 ст. ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а вразі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

ФОП, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно ФОП може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Проте, при частковому задоволенні позовних вимог, районний суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, та не з'ясував, чи це майно було придбано за рахунок належних подружжю коштів.

Позивачем не надано жодних доказів того, що спірне майно було придбано за спільні кошти.

Тоді як вбачається з матеріалів, транспортні засоби, які були визнані спільною сумісною власністю подружжя, та поділені між сторонами оскаржуваним рішення суду, були придбані для ведення господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне, рішення суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а також скасувати й додаткове рішення цього ж суду .

Ураховуючи, що суд першої інстанції застосував норми матеріального права, що не підлягають застосуванню, оскаржуване судове рішення не може вважатись законними та обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова