Справа № 461/7704/17
Провадження № 2/456/943/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 листопада 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 просить звільнити з-під арешту квартиру за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Грабовецька, 108/17, яка належить їй на праві приватної власності, обтяження № 8630683 від 09.04.2009.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій вона зареєстрована та проживає. Постановою СУ ГУМВС України у Львівській області від 02.07.2009 у кримінальній справі № 141-2596 від 17.03.2009 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно підозрюваних ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Однак спірна квартира ніякого відношення до вищевказаної кримінальної справи не має та не є предметом злочину чи доказом у справі, належить виключно їй, сама вона не є учасником кримінальної справи, в якій накладено арешт на її квартиру, а тому змушена звернутися до суду з позовом про звільнення з-під арешту належної їй на праві приватної власності квартири.

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити, проти проведення судом заочного розгляду справи не заперечила.

Представник відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не зявився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи - Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями статей 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.01.2007 /а.с. 3/.

З матеріалів справи встановлено, що вищевказаною квартирою позивачка користується з 1982 року /а.с. 64-65/.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №30183436 від 02.02.2011, наданого Першою Львівською державною нотаріальною конторою, на квартиру АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_1, накладено арешт. Обтяження накладено на підставі постанови СУ ГУМВС України у Львівській області про накладення арешту на майно від 02.07.2009 в рамках кримінальної справи № 141-2596 від 17.03.2009 /а.с. 4-5, 74/.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 33 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26.01.2007 належить квартира АДРЕСА_4. В рамках кримінальної справи №141-2596 від 17.03.2009 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, однак позивачка не є учасником даного кримінального провадження.

На сьогоднішній день позивачка позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві приватної власності майном, відтак накладене обтяження на спірну квартиру порушує її право приватної власності.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити та звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26.01.2007.

Керуючисть ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26.01.2007.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачкою до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений судом 23.11.2018.

Суддя Л.В.Гула