Провадження №22-ц/772/285/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач :Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 рокуСправа № 145/1756/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання : Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Гніванської міської ради про визнання права власності на ? частину житлового будинку за набувальною давністю,

за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року, ухваленого у складі судді Мазурчака А.Г., -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року представник ОСОБА_2 в її інтересах звернувся у суд з позовом до Гніванської міської ради про визнання права власності на ? частину житлового будинку за набувальною давністю.

Позов обґрунтовано тим, що 1987 року позивач була зареєстрована та постійно проживала ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня нумерація - Калініна 13) в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області. 1/2 частка вказаного будинку на підставі договору дарування від 23 червня 1977 року належала її вітчиму ОСОБА_4, який помер 12 грудня 2002 року в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області. Після його смерті спадкоємцем першої черги спадкування за законом після нього був його син - брат позивачки по матері ОСОБА_5 Позивач не була спадкоємицею після смерті вітчима так як не була його рідною дочкою, а також не мала права на спадкування за правом представлення після смерті її матері ОСОБА_6Г, яка померла 1998 року, оскільки шлюб між ними було розірвано. Разом з тим, спадкоємець ОСОБА_5, на момент смерті ОСОБА_4 проживав у м. Київ, де і помер 02 листопада 2009 року, за життя він із заявою про прийняття спадщини не звертався, інтересу до спадщини не виявляв і приймати її не бажав.

Натомість позивач на час смерті вітчима постійно проживала разом із ним, заволоділа належними йому речами, предметами домашнього вжитку, правовставлюючими документами на майно, яке йому належало, зокрема договором дарування, в подальшому провела ремонт житлового будинку та обробляла присадибну земельну ділянку.

Просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м., житловою площею 61,0 кв.м. по вул. Калініна,15а в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області за набувальною давністю.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м., житловою площею 61,0 кв.м., якій відповідає кв. № 2, загальною площею 61,35 кв.м., житловою 32,0 кв.м., допоміжною 29,35 кв. м., яка складається із кухні, площею 9,6 кв.м., кімнати 2, площею 24,3 кв.м., кімнати 3, площею 10,7 кв. м, сіней 4, площею 11,85 кв.м. та прихожої 5, площею 7,9 кв.м. по вул. Калініна,15а в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області за набувальною давністю.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги позову про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованими, так як ОСОБА_2 з 1987 р. безперервно проживає в даному будинку і на час смерті вітчима постійно проживала разом із ним, провела ремонт житлового будинку та обробляла присадибну земельну ділянку.

Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яка не брала участь у справі, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що позивачем по справі було свідомо приховано від суду факт наявності інших спадкоємців, а також фактичного вступу в управління та володіння майном її батьком ОСОБА_5

23 січня 2018 року на адресу Апеляційного суду Вінницької області надійшов відзив представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивований тим, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_4І фактично не прийняв, на час смерті останнього місце перебування ОСОБА_5 не було відоме і відповідно до відповіді нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини останній не звертався, а тому ОСОБА_5 права на спадкування не набув.

Гніванська міська рада подала заяву в якій підтримала апеляційну скаргу та просила розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ст. 213 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

У справі встановлено, що з 25 грудня 1987 року ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відміткою про місце реєстрації в паспорті позивача.

Відповідно до рішення Гніванської міської ради № 48 від 26.03.1993 р., номер будинку по вул. Калініна в м. Гнівань змінено з № 13 на № 15а.

Відповідно до домової книги, в даному будинку також зареєстровані ОСОБА_4 з 08.12.1998 року та ОСОБА_8 з 29.03.2005 р.

1/2 частка вказаного будинку належала вітчиму позивачки ОСОБА_4, що підтверджується договором дарування від 23 червня 1977 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 211 про смерть, ОСОБА_4 помер 12 грудня 2002 року в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/2 частка житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м., житловою площею 61,0 кв.м. по вул. Калініна, 13, в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 був його син - брат позивача по матері ОСОБА_5, який помер 24.11.2009 року у м. Києві.

Згідно з відповіді нотаріуса, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не звертався і спадкова справа не заводилась.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач не була спадкоємицею після смерті ОСОБА_4, оскільки була його падчеркою, а також не мала права на спадкування за правом представлення згідно ч. 2 ст. 529 ЦК України 1963 року після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла 12.09.1998 року, оскільки шлюб між останньою і вітчимом було розірвано.

За змістом ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленою ту обставину, що після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_5 не вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном.

При цьому суд не врахував, що у ОСОБА_5 є дочка ОСОБА_3, на той час неповнолітня, яка, як вбачається з апеляційної скарги, заперечує проти позову, вказує про вступ її батька у спадщину після смерті діда, тобто заявляє про свої спадкові права на майно, що є предметом спору.

Вирішуючи спір без залучення до участі у справі спадкоємця ОСОБА_5 ОСОБА_3, суд першої інстанції фактично порушив її права, які остання мала б беручи участь у справі в суді першої інстанції, зокрема права на подання доказів, зустрічного позову тощо, і ці права не можуть бути у повній мірі забезпечені в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Виходячи з наведеного, оскільки апеляційний суд не наділений повноваженнями відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України на стадії апеляційного провадження вирішувати питання про залучення до участі у справі інших осіб, а справу розглянуто без участі особи, яка б мала бути учасником справи, враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути залишено в силі та підлягає скасуванню у звязку з порушенням процесуальних норм права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, що не позбавляє права позивача на звернення у суд за захистом своїх прав з позовом з належним складом осіб.

Керуючись п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 141, 367, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Гніванської міської ради про визнання права власності на ? частину житлового будинку за набувальною давністю відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_9 Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев