Дата документу 21.11.2018 Справа № 330/2598/17
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №330/2598/17 Головуючий у 1 інстанції: Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/807/34/18 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року в складі судді Федорець С.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював інженером першої категорії на ДП «Донецька залізниця» з 10.06.2010 року. 30.04.2013 року, у зв`язку з реорганізацією підприємства, був переведений інженером першої категорії в локомотивне депо Ясинувата Західна ДП «Донецька залізниця». 18.07.2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», локомотивне депо «Ясинувата Західне» реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

З 17.07.2017 року наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 645-Н3-1 від 28.04.2017 року виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» було ліквідовано. На цій підставі керівництвом виробничого підрозділу було запропоновано йому написати заяву про звільнення з роботи. У зв`язку з тим, що заробітну плату не виплачували з лютого 2016 року він відмовився від підписання заяви до часу виплати заробітної плати хоча б за 2016 рік.

Незважаючи на те, що заборгованість за 2016 рік так і не була виплачена, після отримання ним від керівництва регіональної філії «Донецька залізниця» письмового підтвердження того, що заборгованість по заробітній платі буде погашена при наявності пакету документів, необхідних для проведення розрахунків, погодився на звільнення.

Наказом по дирекції залізничних перевезень № 11308/ДНос від 20.09.2017 року його було звільнено за угодою сторін з виплатою передбаченої компенсації за 32 дні невикористаної відпустки. Однак, з дня звільнення та станом на 11.12.2017 року відповідачем не виплачено заборгованість по заробітній платі за 2016-2017 у розмірі 48935,51 гривень.

Окрім того, вважає, що відповідач, як роботодавець, повинен виплатити йому, як працівникові, його середній заробіток за весь час затримки заборгованості до дня фактичного розрахунку.

Також, через свій вік та наявність інвалідності третьої групи він фактично позбавлений можливості працевлаштуватися, у зв`язку з чим вирішив звернутися до соціальної служби для отримання посвідчення «Ветерана праці», у видачі якого було відмовлено у зв`язку з тим, що регіональна філія «Донецька залізниця» у період січня-червня 2016 року та квітня-липня 2017 року не тільки не виплачувала заробітну плату, а й не сплачувала страхові внески до Пенсійного фонду України. На підставі вищевикладеного, пенсійний фонд нарахував лише 39 років і 6 місяців загального стажу роботи.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за 2016-2017 роки у розмірі 48935,51 гривень та суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, зобов`язати відповідача зробити відповідно до чинного законодавства страхові внески до Пенсійного Фонду України за його трудовий стаж на виробничому підрозділі Ясинуватське локомотивне депо у січні - червні 2016 року та у квітні-липні 2017 року.

Заочним рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Донецької дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за 2016-2017 роки у розмірі 48935 гривень 51 копійок.

Стягнуто з Донецької дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі на загальну суму 18210 гривень 25 копійок.

Зобов`язано Донецьку дирекцію залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» зробити відповідно до чинного законодавства страхові внески до пенсійного фонду України за час трудового стажу ОСОБА_3 на виробничому підрозділі Ясинуватське локомотивне депо у січні-червні 2016 року та у квітні-липні 2017 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року залишено заяву ПАТ «Українська залізниця» про перегляд заочного рішення без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не підтвердження належними доказами заявлених позивачем сум, вимоги щодо зобов'язання здійснити страхові виплати заявлені до неналежного відповідача, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на обґрунтованість позовних вимог та ненадання відповідачем інших розрахунків.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, з чим погоджується судова колегія з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював інженером першої категорії на державному підприємстві «Донецька залізниця» з 10 червня 2010 року. 30 квітня 2013 року, у зв`язку з реорганізацією підприємства, він був переведений інженером першої категорії в локомотивне депо Ясинувата Західна ДП «Донецька залізниця». 18 липня 2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». Відповідно, локомотивне депо «Ясинувата Західне» реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». В період його роботи на підприємстві в 2016-2017 році, виникали факти несплати роботодавцем працівникам їхньої заробітної платні.

З 17 липня 2017 року, наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 645-Н3-1 від 28 квітня 2017 року, виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» було ліквідовано. На цій підставі керівництвом виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» було запропоновано позивачу написати заяву про звільнення з роботи, однак позивач відмовився від написання заяви до моменту погашення заборгованості за заробітною платнею хоча б з 2016 рік. Згодом він погодився на звільнення.

Згідно до наказу по дирекції залізничних перевезень № 11308/ДНос від 20 вересня 2017 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з роботи за угодою сторін згідно до п.1 ст. 36 КЗпП України з передбаченою компенсацією за 32 дні невикористаної відпустки.

Підприємство не виплатило позивачу заборгованість по зарплаті з лютого по липень 2016 року у розмірі 6644,83 гривень, заборгованість по зарплаті з 18 липня 2016 року по листопад 2016 року у розмірі 22250,12 гривень, заборгованість по зарплаті з березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 14684,54 гривень, заборгованість по зарплаті в день звільнення 20 вересня 2017 року у розмірі 158,35 гривень; заборгованість за компенсацію 32 днів невикористаної відпустки у розмірі 5197,67 гривень, на загальну суму 48935,51 гривень.

Відповідно до ст.. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні, здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що остаточний розрахунок із заборгованості по заробітній плати передбачений ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача проведений відповідачем не був та дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 48935,51 грн.

Також, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок, проведений позивачем відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким, що підлягає задоволенню та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18210,25 грн.

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи..

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді:

1

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №330/2598/17 Головуючий у 1 інстанції: Федорець С.В.

Провадження № 22-ц/807/34/18 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

21 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року в складі судді Федорець С.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: