Справа № 202/6069/17
пров. 2/202/361/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 листопада 2018 року Індустріальний районний м. Дніпропетровська

в складі:ОСОБА_1,

при секретарі- Розсохи І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживача та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 про визнання договору банківського вкладу недійсним, встановлення нікчемності договору банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що 13.03.2007 року між ним та відповідачем ПАТ «Кредобанк» був укладений договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164. Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, його предметом є послуги відповідача по розміщенню його, позивача, грошових коштів в іноземній валюті на вкладному рахунку Банку та їх повернення з виплатою обумовлених сторонами процентів. Згідно з п. 2.1 цього Договору сума первинного вкладу становила 80 000,00 доларів США. Згідно домовленостей сторін розмір процентної ставки за вказаним Договором становить: основна процентна ставка - 5,6% річних; додаткова процентна ставка за перший рік після укладення договору 50% від основної процентної ставки; за другий рік 55% від основної процентної ставки; за третій та наступні роки 60% від основної процентної ставки. Позивач зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2014 року з ПАТ «Кредобанк» на його користь стягнуто суму депозитного вкладу за договором банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 в розмірі 80 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 204 800,00 грн., основні та додаткові відсотки в розмірі 54 353,45 доларів США, що еквівалентно 818 562,96 грн., а всього 2 023 362,96 грн. (по курсу НБУ станом на 02.12.2014 року). Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року та постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2017 року. Позивач зазначив, що вказане рішення суду було виконано в повному обсязі та державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції йому були перераховані грошові кошти у розмірі 2 023 362,96 грн. лише 21.07.2017 року.

У зв'язку з викладеним, оскільки відповідач прострочив виконання зобовязання за договором банківського вкладу та весь час з дня прийняття рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська до дня повернення грошових коштів 21.07.2017 року користувався його, позивача, грошовими коштами, останній просив стягнути з відповідача на його користь основні та додаткові відсотки за користування банківським вкладом «Рантьє» від 13.03.2007 року № 2630/01/27164, в розмірі 17 337, 66 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на 12.09.2017 року становить 450 929, 99 грн.), 3 відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 01.01.2015 року по 27.07.2017 року у розмірі 269 995,05 грн., інфляційні збитки з розмірі 1 500 728,31 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 568 519,86 грн.

24.10.2017 року відповідач ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору банківського вкладу недійсним, встановлення нікчемності договору банківського вкладу.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач зазначив, що вказаний договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 є недійсним з таких підстав. В силу зловмисної домовленості представника ПАТ «Кредобанк» і ОСОБА_2 воля довірителя не знайшла свого вираження, а підмінилася волею представника, який фактично вступив в змову зі ОСОБА_2 з метою одержати власну або обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що є підставою для визнання цього правочину недійсним. В спірному випадку письмова форма договору не була дотримана і цей правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, оскільки договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 від 13.03.2007 року не підписано сторонами; ОСОБА_2 не вносилися грошові кошти на вкладний рахунок в банку на виконання договору.

У зв'язку з викладеним, ПАТ «Кредобанк» просив визнати договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 від 13.03.2007 року недійсним та встановити його нікчемність.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивачем за зустрічним позовом пропущено трирічний строк позовної давності, у зв'язку з чим останнім втрачена можливість визнання договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 від 13.03.2007 року недійсним. Зі змісту зустрічної позовної заяви ПАТ «Кредобанк» не вбачається, коли останньому стало відомо про порушення його права. У зв'язку з викладеним, представник позивача просила суд застосувати до вимог ПАТ «Кредобанк» строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник ПАТ «Кредобанк», ОСОБА_4 заперечував проти позовних вимог ОСОБА_2, зазначаючи, що, оскільки Банк повністю розрахувався зі ОСОБА_2, виконав рішення суду, то із виконанням 21.07.2017 року своїх зобовязань за договором банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 належним чином зобовязання Банку перед ОСОБА_2 припинилися. Вказані обставини звільняють ПАТ «Кредобанк» від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та позбавляють ОСОБА_2 права на отримання будь-яких додаткових сум, оскільки якщо рішення про стягнення з боржника коштів фактично виконано, кредитор не вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку будь-яких додаткових нарахувань. Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення основних та додаткових відсотків представник ПАТ «Кредобанк» зазначив, що 12.12.2007 року ОСОБА_2 звернувся до Банку із заявою про дострокове повернення суми вкладу та 20.12.2007 року отримав грошові кошти у сумі вкладу, внаслідок чого правовідносини між сторонами припинені ще у 2007 році, а отже відсутні правові підстави для нарахування основних та додаткових відсотків за користування банківським вкладом, який було повернуто ще у 2007 році. З приводу позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат представник ПАТ «Кредобанк» зазначив, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. За таких обставин, вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають. Стосовно вимог про стягнення пені представник ПАТ «Кредобанк» зазначив, що в своєму позові ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтовує та не посилається на положення договору, які б надавали йому право вимагати стягнути на його користь пеню за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Зі змісту договору банківського вкладу «Рантьє» від 13.03.2007 року № 2630/01/27164 також не випливає право вкладника вимагати стягнення пені. Отже, позовні вимоги в цій частині є безпідставними, незаконними та необґрунтованими. Крім того, представник ПАТ «Кредобанк» зазначив, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з цими вимогами, оскільки трирічний строк позовної давності сплив для основного зобовязання за договором банківського вкладу «Рантьє» від 13.03.2007 року № 2630/01/27164, а отже сплив і для додаткових вимог. З урахуванням викладеного, представник ПАТ «Кредобанк» просив суд відмовити у задоволенні первісного позову. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 13.03.2007 року між ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Кредобанк» був укладений договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164, відповідно до умов якого ОСОБА_2 на вкладному рахунку Банку були розміщені грошові кошти у розмірі 80 000,00 доларів США. На виконання умов укладеного між сторонами договору Банк зобовязався нараховувати позивачеві відсотки за користування його грошовими коштами: основна процентна ставка - 5,6% річних; додаткова процентна ставка за перший рік після укладення договору 50% від основної процентної ставки; за другий рік 55% від основної процентної ставки; за третій та наступні роки 60% від основної процентної ставки (а.с. 13).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року та постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2017 року, з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 стягнуто суму депозитного вкладу за договором банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 в розмірі 80 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 204 800,00 грн., основні та додаткові відсотки в розмірі 54 353,45 доларів США, що еквівалентно 818 562,96 грн., а всього 2 023 362,96 грн. (по курсу НБУ станом на 02.12.2014 року) (а.с. 14-17).

Судом встановлено, що вказане рішення суду було примусово виконано державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 21.07.2017 року (а.с. 18).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня фактичного його повернення вкладникові.

Оскільки судом встановлено, що фактично суму вкладу позивачеві було повернуто 21.07.2017 року, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами банківського вкладу у сумі 80 000,00 доларів США за період з 01.12.2014 року по 01.07.2017 року у розмірі 17 337,66 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.09.2017 року складає 450 929,99 грн. (основна процентна ставка, що нараховується на рік: 80 000,00 доларів США х 5,6% = 4 480,00 доларів США; 4 480,00 доларів США / 365 днів = 12,27 доларів США в день; основна процентна ставка за грудень 2014 року - 380,49 доларів США (12,27 доларів США х 31 день); основна процентна ставка за 2015 рік 4 479,87 доларів США; додаткова процентна ставка за 2015 рік 4 479,87 доларів США х 60% = 2 687,92 доларів США; основна процентна ставка за 2016 рік 4 492,14 доларів США; додаткова процентна ставка за 2016 рік 4 492,14 доларів США х 60% = 2 695,28 доларів США; основна процентна ставка за 2017 рік 2 601,96 доларів США; додаткова процентна ставка за неповний календарний рік не нараховується).

Як встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2014 року, позивач звертався до ПАТ «Кредобанк» із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу і повернення йому суми вкладу, однак Банк відмовився повертати ОСОБА_2 грошові кошти, чим порушив свої грошові зобовязання (а.с. 14).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 01.01.2015 року по 21.07.2017 року у розмірі 269 995,05 грн.; інфляційні збитки з розмірі 1 500 728,31 грн.= (2 023 362,96 грн. х 174,17 (103,1; 105,3; 110,8; 114; 102,2; 100,4; 99; 99,2; 102,3; 98,7; 102; 100,7; 100,9; 99,6; 101; 103,5; 100,1; 99,8; 99,9; 99,7; 101,8; 102,8; 101,8; 100,9; 101,1; 101; 101,8; 100,9; 101,3; 101,6; 100,2) / 100% - 2 023 362,96 грн.). Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 568 519,86 грн. = (14 594,75 грн. (2 023 362,96 грн. х 2 х 16,5% / 100% / 365 днів х 8 днів) + 83 975,09 грн. (2 023 362,96 грн. х 2 х 15,5% / 100% / 365 днів х 49 днів) + 69 656,76 грн. (2 023 362,96 грн. х 2 х 15% / 100% / 365 днів х 42 днів) + 260 764,37 грн. (2 023 362,96 грн. х 2 х 14% / 100% / 365 днів х 168 днів) + 60 534,58 грн. (2 023 362,96 грн. х 2 х 13% / 100% / 365 днів х 42 дні) + 78 994,31 грн. (2 023 362,96 грн. х 2 х 12,5% / 100% / 365 днів х 57 днів).

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-544цс16.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Суд вважає, що зустрічний позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В обґрунтування зустрічного позову ПАТ «Кредобанк» зазначив, що договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 є недійсним, оскільки письмова форма договору не була дотримана, через що цей договір є нікчемним, і цей правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, оскільки договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 від 13.03.2007 року не підписано сторонами та ОСОБА_2 не вносилися грошові кошти на вкладний рахунок в банку на виконання договору.

Згідно з вимогами статті 215 ЦК України правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п*ятою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом

(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсний ( оспорюваний правочин).

Положенням частин першої- третьої, п*ятої статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства і держави, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до положень статей 13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Предявивши вимоги щодо визнання договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 недійсним, встановлення нікчемності цього договору банківського вкладу, ПАТ «Кредобанк» не надано жодного доказу на підтвердження заявлених ним позовних вимог, зокрема, не надано доказів на підтвердження того, що сторонами договору не була дотримана письмова форма договору, що договір не було підписано сторонами, що вказаний договір було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, що ОСОБА_2 не вносилися грошові кошти на вкладний рахунок Банку.

Водночас рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2014 року встановлено, що 14.07.2007 року між сторонами укладався договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 і ОСОБА_2 були внесені на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США. Зазначене рішення залишено без змін рішеннями апеляційної і касаційної інстанцій.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для визнання договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 недійсним та встановлення його нікчемності.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представник позивача ОСОБА_3 просила застосувати до зустрічного позову

позовну давність, відмовивши у задоволенні позовних вимог ПАТ «Кредобанк» у зв*язку із пропуском строку позовної давності.

Суд, дослідивши всі обставини справи, вважає, що ПАТ «Кредобанк» дійсно пропущений строк позовної давності про визнання недійсним договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 від 14.07.2007 рок, при цьому поважності причини пропуску строку позовної давності не наведено та ПАТ «Кредобанк» не просить його поновити. Проте суд приходить до висновку про відмову ПАТ «Кредобанк» у задоволенні зустрічного позову у зв*язку недоведеністю позовних вимог, їх безпідставністю.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_4 щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 суд не приймає до уваги, оскільки з даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 13.09.2017 року, в той час як порушення його прав з боку відповідача за договором банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 від 14.07.2007 року було встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2014 року. Отже строк позовної давності при зверненні з цими вимогами позивачем не пропущений.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 8 000,00 грн. (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Керуючись ст.ст. 4,5,13,81,259,263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (, м. Львів, вул.. Сахарова, буд. 78) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) основні та додаткові відсотки за користування банківським вкладом «Рантьє» від 13.03.2007 року № 2630/01/27164, в розмірі 17 337, 66 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на 12.09.2017 року становить 450 929, 99 грн.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 3 відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 01.01.2015 року по 27.07.2017 року у розмірі 269 995,05 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки з розмірі 1 500 728,31 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 568 519,86 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відмовити.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на поданна апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.