Справа №220/2301/18
Провадження № 4-с/220/6/18
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2018 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Великоновосілківського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області Пуценко С.Б., Мовсесян Артур Ашотович, на дії та рішення державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Великоновосілківського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області Пуценко С.Б. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначив, що 05.10.2018 р. держаним виконавцем Великоновосілківського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою зобовязано ПП «Скіф» звернути стягнення на доходи боржника з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 борг по виконавчому провадженню № 55192593 за виконавчим листом № 220/619/16-к, виданим 01.11.2017 р. в сумі 46576,01 грн. та виконавчий збір у розмірі 4657,60 грн. Вважає дії виконавця неправомірними, а постанову незаконною, оскільки між ПП «Скіф» та ОСОБА_1 не існує цивільно-правових відносин. Договір ПП «Скіф» укладений з ОСОБА_1 як з фізичною особою підприємцем, який не є боржником по даному виконавчому провадженню, оскільки боржником є ОСОБА_1 як фізична особа. Крім того, державний виконавець керувався ст..ст. 68,69,70 Закону України «Про виконавче провадження», які не регулюють звернення стягнення на кошти та майно боржника фізичної особи підприємця. Тому просив визнати неправомірною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.10.2018 р.

Ухвалою від 23.10.2018 року після усунення недоліків відкрито провадження за скаргою, справа призначена до розгляду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд керувався наступним.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли щодо дій державного виконавця з винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника, а виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Великоновосілківським районним судом Донецької області на виконання судового рішення (вироку) в частині задоволення цивільного позову.

Інститут цивільного позову у кримінальній провадженні є суміжним з позовним провадженням, врегульованим ЦПК України.

Пунктом 10 Постанови № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства належить розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання таких виконавчих документів, виданих на підставі судових рішень, ухвалених відповідно до норм ЦПК України та поданих сторонами виконавчого провадження.

Отже, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Заявник в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець Великоновосілківського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області Пуценко С.Б. в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні скарги.

Стягувач ОСОБА_4 в судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження ВП № 55192593, надані за запит суду, встановив наступне.

Вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 29.09.2017 р. ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Цим же вироком задоволений цивільний позов ОСОБА_4, на користь якого з ОСОБА_1 стягнуто 46576,01 грн.

Постановою державного виконавця Великоновосілківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 від 17.11.2017 р. на підставі виконавчого листа, виданого 01.11.2017 р. Великоновосілківським районним судом Донецької області у справі № 220/619/16-к, відкрито виконавче провадження ВП № 55192593.

Згідно матеріалів виконавчого провадження копія постанови була особисто отримана як стягувачем, так і боржником.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок, які передані в оренду ТОВ «Чаплинське» та ПП «СКІФ».

Постановами державного виконавця від 21.11.2017 р. накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1, які містяться у ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_4» та ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 16.01.2018 р. на момент арешту залишок грошових коштів на рахунка ОСОБА_1 складає 0,69 грн., 679,1 грн. та 1137,23 грн.

Згідно листа ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_4» від 09.01.2018 р. залишок коштів на рахунку станом на 09.01.2018 р. складає 21,89 грн.

Постановами державного виконавця від 02.01.2018 р. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1, а тому числі пенсію та орендну плату за користування земельною ділянкою, передану в оренду ТОВ «Чаплинське».

Постановами державного виконавця від 24.09.2018 р. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1, які він отримує у ПП «СКІФ».

Постановою державного виконавця Великоновосілківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 від 05.10.2018 р. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 як фізичної-особи-підприємця. Підставою винесення даної постанови стало повідомлення ПП «СКІФ» про неможливість здійснення стягнення з доходів боржника ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця від 24.09.2018 р., оскільки ПП «СКІФ» уклало цивільно-правовий договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, який не є боржником за даним виконавчим провадженням.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст. 18, передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя.

У силу статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник посилається на те, що у даному виконавчому провадженні він є боржником як фізична особа, а оскаржуваною постановою звернуто стягнення на його доходи як фізичної особи підприємця.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.п. 164.2.5 Податкового кодексі України орендна плата за землю є доходом фізичної особи орендодавця і включається до її загального оподатковуваного доходу.

У ст. 73 Закону № 606 визначений виключний перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення внаслідок примусового виконання рішення суду. У вказаному переліку відсутня орендна плата за надавання в оренду земельної ділянки (паю).

Суд також звертає увагу на те, що вдповідно до ч.1, ч.2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

При цьому Закон не виокремлює фізичну особу підприємця як стягувача або боржника.

Крім того, посилаючись на отримання ним доходу з передачі в оренду земельної ділянки в якості ФОП, заявник не надав суду доказів на підтвердження цих обставин.

Суд вважає безпідставними доводи заявника щодо помилковості посилань державного виконавця у постанові на ст.ст. 68-70, а не на ст.ст. 52-54 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ст.ст. 52-54 регулюють порядок звернення стягнення на майно та кошти боржника. Умови же та порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника фізичної особи регулюються розділом 9 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова від 05.10.2018 р. була прийнята державним виконавцем відповідно до закону, в межах його повноважень, не порушуючи прав боржника.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та доводи заявника, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись статями 18, 259, 260, 261, 447, 451, 452 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державний виконавець Великоновосілківського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області Пуценко С.Б., Мовсесян Артур Ашотович, на дії та рішення державного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали складено 26.11.2018 р.

Суддя О.М. Якішина