ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/880/18 Справа № 210/3003/17 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2017 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року позивач Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2-1» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що у кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 Даний гуртожиток належить до комунальної власності міста, кімната № НОМЕР_1 не приватизована. Відповідач ОСОБА_2 тривалий час, з часу реєстрації, з жовтня 2015 року в кімнаті фактично не мешкає, її місце перебування невідоме, будь-яка інформація відсутня. Оплата за комунальні послуги по кімнаті не виконується в повному обсязі, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за спожиті енергоносії. Позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2017 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_2, особою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 Стягнуто з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги поважність причини її тимчасової відсутності. Вважає, що висновки суду про її не проживання у спірному приміщенні, що зазначено в Акті, не відповідають дійсності. Вона проживає у кімнаті, в якій містяться її особисті речі, меблі, одяг. Вона працює в ТОВ «СітіСервіс-КР» щодня з понеділка по п'ятницю з 7.00 до 15.00, після роботи повертається у гуртожиток. На вихідних виїжджала за межі міста до матері у сел. Радушне, що можуть підтвердити свідки. Вважає, що суд встановивши факт заборгованості за комунальні послуги не перевірив, що вона виникла до проживання відповідача у спірному приміщенні.

Крім того, зазначає, що через неналежне її сповіщення вона була позбавлена можливості надати заперечення проти позову в суд першої інстанції та докази в їх обґрунтування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради - ОСОБА_3 та представника третьої особи ОСББ «Домнобудівників 2-1» - ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 07.08.2017 року у кімнаті АДРЕСА_1 з 06.10.2015 року зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради від 27.06.2017 року ( а.с.3,6,27).

Згідно довідки виконкому Металургійної районної у місті ради від 07.07.2017 року, ОСОБА_2, 1965 р.н., яка зареєстрований у гуртожитку на АДРЕСА_1 не приймала участь у приватизації даної кімнати у гуртожитку. Станом на 07.07.2017 р. кімната не приватизована.( а.с.5).

З акту № 229/2 від 06.06.2017 року, який підписаний мешканцями корп. АДРЕСА_3 завірений паспортистом ОСОБА_5 та головою ОСББ «Домнобудівників 2-1» вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, не проживає з 06.10.2015 року ( а.с.7).

Як видно з довідки за №15 від 20 лютого 2018 року, виданої ОСОБА_2 Ратушною Сільською лікарською амбулаторією КЗ «Криворізьким Первинной медико-санітарної допомоги Криворізької районної ради, вона доглядає за матір'ю ОСОБА_6,1945 року народження, яка хворіє на ІХС, гіпертонічну хворобу, ІІ ст., ризик 4,ДЕП -ІІ ст. ( а.с.46).

Згідно довідки за № 21 від 27 лютого 2017 року , виданої ТОВ «Сітісервіс-КР», ОСОБА_2 працює у даному підприємстві у м. Кривому Розі на посаді двірника з 19 липня 2017 року (а.с.49).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 71 ЖК України та дійшов висновку, що ОСОБА_2 через відсутність у спірному приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, втратила право користування ним.

Однак, колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснено у п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням, з'ясуванню підлягають термін відсутності особи у житловому приміщенні та поважність причин такої відсутності.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-яких доказів не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин позивачем не надано, як і не доведено того, що у кімнаті № НОМЕР_1 в гуртожитку, розташованому в корпусі АДРЕСА_2 відсутні особисті речі, меблі, одяг відповідача.

Крім того, слід зауважити, що суд першої інстанції, як на підставу задоволення позовних вимог, послався на акт № 229/2 від 06.06.2017 року, який підписаний мешканцями корп. АДРЕСА_3 завірений паспортистом ОСОБА_5 та головою ОСББ «Домнобудівників 2-1» та згідно якого відповідач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, не проживає з 06.10.2015 року.

Однак, представник третьої особи ОСББ «Домнобудівників 2-1» - ОСОБА_4 пояснила, що вона не була присутня при складанні вказаного акту, що свідчить про недопустимість вказаного акту в якості належного доказу не проживання відповідача у зазначеному приміщенні.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Колегія суддів звертає увагу на поважність причин відсутності відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації, у зв'язку із необхідністю догляду за хворою матір'ю відповідача, що доведено медичною довідкою (а.с.46).

Крім того колегія суддів зауважує, що сплата відповідачем комунальних послуг за місцем реєстрації, що доведено квитанціями про оплату за грудень 2015 року, лютий 2016 року, квітень 2016 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, грудень 2017 року, а також випискою по особовому рахунку відкритому на ім'я відповідач ОСОБА_2 (а.с.9-11,50-53), свідчить про те, що вона не втрачала інтересу до проживання у кімнаті у гуртожитку, а її періодична відсутність викликана поважними причинами.

Пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які надані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не являються підтвердження того, що відповідач по справі не проживала за адресою АДРЕСА_1 більше ніж шість місяців без поважних причин Натомість поважність причин не проживання відповідача в кімнаті гуртожитку доведена відповідачем по справі.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дослідив усі докази та дійшов помилкового висновку про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатою № НОМЕР_1 в гуртожитку, розташованому в корпусі АДРЕСА_3 без урахування поважності причин її тимчасової відсутності, тому рішення суду відповідно до положення п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову Виконавчому комітету Металургійної районної у місті ради в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідачем при зверненні до суду із апеляційною скаргою не було сплачено судовий збір, тому, на підставі положення ч.13 ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з позивача в доход держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2017 року скасувати та постановити нове рішення про відмову Виконавчому комітету Металургійної районної у місті ради в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Стягнути з Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: