Справа № 127/2-3583/17
Провадження № 22-ц/772/1712/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 рокуСправа № 127/2-3583/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Рибчинського В.П., Кучевського П.В.,

за участю секретаря Богацької О.М.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_3,

державний виконавець - Федорченко Анастасія Володимирівна,

стягувач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 справу № 127/2-3583/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2018 року, постановлену у складі судді Дернової В.В. у приміщенні суду, повний текст якої складено 21 червня 2018 року,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Федорченко А.В., мотивуючи її тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 31 жовтня 2007 року у справі № 3583/07 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 02 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

За цим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження.

Станом на 29 березня 2017 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів на суму 32 250 гривень.

29 березня 2018 року державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Федорченко А.В. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено здійснювати відрахування по 50 % від доходу ОСОБА_3 до повного погашення заборгованості, яка складає 32 250 грн, після погашення заборгованості проводити стягнення щомісячно у розмірі, визначеному виконавчим листом та направлено її на виконання за місцем його роботи - ТОВ «Сервістрансавто».

Підставою для прийняття такої постанови послугувала заява стягувача ОСОБА_4

Посилаючись на неможливість подання стягувачем такої заяви, оскільки остання тривалий час проживає в Італії, а також на те, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а державним виконавцем не враховано, що він добровільно постійно надає фінансову допомогу своїй доньці, ОСОБА_3 просив визнати постанову незаконною та скасувати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2018 року скаргу ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Федорченко А.В. залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням положень ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», указана постанова була прийнята на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів, що є періодичними платежами, а тому відсутність письмової заяви безпосередньо стягувача не впливає на її правомірність. Крім того, за висновком суду, посилання заявника на неналежне оформлення виконавчого листа не є підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження є чинною та заявником наразі не оскаржується. Разом з тим, розмір заборгованості зі сплати аліментів боржником не оспорювався, тому суд не взяв до уваги посилання боржника на добровільне надання фінансової допомоги своїй доньці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вищевказану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою його скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи скаргу, суд першої інстанції проігнорував доводи заявника про те, що стягувач не підписувала заяву, на підставі якої було прийнято оскаржувану постанову та нікого не уповноважувала на її підписання, а виконавче провадження відкрито з істотним порушенням законодавства. Також суд не звернув уваги на пояснення ОСОБА_3 щодо його необізнаності про наявність заборгованості зі сплати аліментів та щодо надання матеріальної допомоги доньці в добровільному порядку. Крім того, місцевим судом не дотримано строків розгляду скарги та порушено ст. ст. 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 31 жовтня 2007 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 02 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі указаного рішення 27 грудня 2007 року видано виконавчий лист у справі № 3583/07 та відкрито виконавче провадження № 10959474 (а.с. 44-45, 49).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, обчисленим державним виконавцем слідує, що станом на 29 березня 2018 року така заборгованість складає 32 250 гривень (а.с. 73).

Постановою державного виконавця Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Федорченко А.В. на підставі ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про звернення стягнення на дохід боржника ОСОБА_3, який він отримує у ТОВ «Сервістрансавто» та постановлено утримати заборгованість у повному обсязі, відраховуючи по 50% від доходу боржника (після відрахування податків та зборів), яка становить 32 250 грн, після погашення заборгованості проводити стягнення щомісячно у розмірі, визначеному виконавчим листом (а.с. 81).

Указана постанова направлена для виконання до ТОВ «Сервістрансавто».

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов?язковим до виконання.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ді ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 68 цього Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, даною нормою передбачено право державного виконавця звертати стягнення на доходи боржника у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 31 жовтня 2007 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що є періодичними платежами.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за змістом даної норми державний виконавець мав право звернути стягнення на заробітну плату боржника на виконання рішення суду про стягнення аліментів, а відсутність заяви стягувача не впливає на правомірність прийняття такої постанови, адже її наявність необхідна за іншими виконавчими документами, як визначено в ч. 2 ст. 68 Закону.

Разом з тим, правомірність подання заяви ОСОБА_4 не є предметом дослідження в рамках розгляду даної скарги, оскільки наявність такої заяви не є обов'язковою підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення стягнення на заробітну плату боржника, тому доводи заявника в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи наявність у боржника зобов'язання по сплаті аліментів та заборгованості по ним, а також те, що боржник отримує дохід у вигляді заробітної плати, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав у державного виконавця для прийняття постанови про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3, яку він отримує у ТОВ «Сервістрансавто».

Разом з тим, доводи заявника щодо невідповідності виконавчого листа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не впливають на правомірність оскаржуваної постанови, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження не скасована та є чинною.

Також безпідставними є доводи заявника щодо неврахування сум матеріальної допомоги, яку він надає своїй доньці у добровільному порядку, оскільки доказів цього ним не надано, а сума заборгованості по аліментам, розрахована державним виконавцем, боржником не оспорювалася.

Інші доводи заявника, зокрема щодо порушення судом першої інстанції строків розгляду скарги та норм Конвенції, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером правовідносин, застосував норму матеріального права, що підлягає застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.П. Рибчинський

Підпис П.В. Кучевський

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький