Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача - Сюртівської сільської ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Сюртівської сільської ради за якою просить суд: визнати за ним право приватної власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сюрте, вулиця Фізкультурна будинок 36, в порядку спадкування нерухомого майна після смерті батька ОСОБА_2.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Його батько ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва № 12 садиби в сільських населених пунктах УРСР 14 вересня 1972р. був забудовником житлового будинку з надвірними спорудами на земельній ділянці за адресою с. Струмківка, вул. Фізкультурна 7, Ужгородського

району.

Станом на час звернення до суду його батьки померли. Відповідно свідоцтва про смерть І-ФМ 442196 від 25.07.1989р. померла його мама ОСОБА_3. Відповідно свідоцтва про смерть І-ФМ № 054527 від 08.12.2007р., помер його батько ОСОБА_2.

Згідно наявних записів в прибудинковій книзі, інші особи у вказаному будинку не проживали. В той час як батьки позивача, що померли проживали в будинку з часу його забудови - 1972рік. А позивач в будинку проживає також з часу забудови - 1972 рік.

Таким чином, позивач вважає, що після смерті батька, будинок фактично успадкував він,

ОСОБА_1, як спадкоємць першої черги, але право власності на будинок мною не оформлялося.

Відповідно довідки № 1152/02-28 від 15.12.2015р Сюртівської сільської ради, на день смерті ОСОБА_2, в будинку за адресою с. Сюрте вул. Фізкультурна 36, разом з ним проживав та був зареєстрований - син ОСОБА_1.

Відповідно довідки Сюртівської сільської ради №1150/02-28 від 15.12.2015р., в тім що згідно по господарського обліку власником дворогосподарства та забудовником житлового будинку, за

адресою с. Сюрте, Фізкультурна 36, був ОСОБА_2.

В межах прийняття спадщини, позивач звернувся до Ужгородської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у звязку з тим, свого часу не було зареєстровано в реєстрі

речових прав, відповідно відсутній належний правовстановлюючий документ, де відсутній витяг з реєстру про реєстрацію речових прав, або реєстраційний напис, що вчинявся в межах виконання делегованих функцій органу місцевого самоврядування, реєстратором КП БТІ. Нотаріусом йому було розяснено, що вданому випадку є необхідність в судовому порядку визнавати порядок набуття права власності.

Таким чином, позивач - ОСОБА_1, вважає, що як спадкоємець першої черги

за законом, фактично прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном, однак юридично не оформив право власності на нерухоме майно, тому змушений в судовому порядку захищати свої майнові права.

Позивач у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до суду також не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, проте подав до суду заяву за якою позов визнав та просив суд його задовольнити, справи розглянути за відсутності представника.

Судове засідання у справі було призначене на 07.03.2018 року на 09 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 народився 20 грудня 1964 року від батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-УР № 0373605.

Мати позивача ОСОБА_4 померла 03.04.1981 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І- ФМ № 442196.

Батько позивача ОСОБА_2 помер 08.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І - ФМ № 054527.

За життя батькові позивача ОСОБА_2 було видане свідоцтво № 12 від 14.09.1972 року садиби в сільських населених пунктах УРСР для будівництва за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Струмківка, вул. Фізкультурна, будинок 7.

Згідно довідки Сюртівської сільської ради № 1151/02-28 від 15.12.2015 р. назва села Струмківка згідно постанови ВР України № 137/95-ПВ від 02.03.1995 року «Про відновлення колишнього найменування населених пунктах Закарпатської області», змінено на с. Сюрте. Перенумерація будинків змінена згідно рішення 6 сесії Сюртівської сільської ради 22 скликання від 08.08.1995 р. «Про пере нумерацію будинків с. Сюрте». Адреса: Струмківка, вул. Фізкультурна, 7, змінено на с. Сюрте, вул. Фізкультурна, буд. 36. Будинок той же.

Довідкою Сюртівської сільської ради № 1150/02-28 від 15.12.2015р. також підтверджується, що ОСОБА_2 був забудовником житлового будинку за адресою: с. Сюрте, вул. Фізкультурна, 36.

Відповідно довідки № 1152/02-28 від 15.12.2015 р. Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, до дня смерті ОСОБА_2 постійно проживав та був прописаний в будинку за адресою: с. Сюрте, вул. Фізкультурна, 36, разом з ним у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Як вбачається із матеріалів спадкової справи ОСОБА_1 08.12.2015 року звертався до Ужгородської райдержнотконтори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений будинок.

ОСОБА_2 дійсно залишив заповіт від 27.04.2005 року за яким все своє майно, що належало йому на момент смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом він буде мати право заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до довідки Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 04.12.2015 року № 1119/02-28 до дня смерті ОСОБА_2 постійно проживав та був прописаний в будинку за адресою: с. Сюрте, вул. Фізкультурна, 36, разом з ним у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно наявних записів в прибудинковій книзі, батьки позивача, що померли проживали в будинку з часу його забудови - 1972рік, а разом із ними проживали та були зареєстровані два сини: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5

За постановою від 09.12.2015 року державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори було відмолено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Сюрте, вул. Фізкультурна, буд. 36, через відсутність правовстановлювальних документів на цей будинок.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Із спадкової справи не вбачається, що другий син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовився від прийняття спадщини у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Слід зазначити, що від позивача клопотання про залучення до участі у справі у якості відповідача його брата - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, не надходило, а суд позбавлений можливості самостійно залучити до участі у справі співвідповідача.

Відповідно до ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

При вирішенні зазначеної категорії справ позитивною є практика Турійського районного суду Волинської області.

Рішенням цього суду визнавалось право власності на будинки у порядку спадкування за наявності таких документів:

- виписок із погосподарських книг про те, що будинок належав спадкодавцеві;

- технічного паспорту на будинок;

- висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог;

- рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку;

- відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності;

- постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки право власності спадкодавця ОСОБА_2, який помер 08.12.2007 року, на спадкове майно - будинок за адресою: с. Сюрте, вул. Фізкультурна, 36, не підтверджено позивачем належними і допустимими доказами, а свідоцтво садиби в сільських населених пунктах УРСР від 14.09.1972 року № 12 не містить відомостей про його реєстрацію у Бюро технічної інвентаризації або у погосподарській книзі, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка діяла на той час, відповідно спадкодавець не набув на нього право власності, а відтак це майно не охоплюється існуючим заповітом, тому спадкування повинно здійснюватися за законом, проте у померлого на цей час наявні два спадкоємця першої черги за законом, один із яких - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, не був залучений до участі у справі, тому суд позбавлений можливості вирішити зазначену справу без порушення його прав, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1233, 1235, 1236, 1268 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ :

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача - Сюртівської сільської ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9