П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року м. Рівне

справа № 555/1673/17

провадження № 22-ц/787/619/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області в складі судді Собчука А.Ю. від 23 січня 2018 року, ухваленого в 12 год. 44 хв. в м.Березне, повний текст якого складено 26 січня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що з 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу ( 28 вересня 2010 року) дитина залишилася проживати з нею. Зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, не підтримує дитину, останній раз батько бачився з дитиною на день її народження, а саме коли дитині виповнилося 3 роки. На сьогоднішній день дитині вже десять років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів. 25 грудня 2011 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6, який прийняв її дитину від першого шлюбу, надав їй свою любов, турботу, допомагає утримувати дитину. Оскільки відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить суд позбавити його батьківських прав щодо доньки.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 23 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини - доньки ОСОБА_5.

Покладено на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків, відносно доньки ОСОБА_5, за місцем проживання дитини.

Рішення мотивоване тим, що позивачкою не надано достатніх, належних і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку з чим підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутня.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, забезпеченню дитини, не опікується та не спілкується з нею з 2012 року.

Наголошує, що суд першої інстанції безпідставно не погодився із висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Квасилівської селищної ради №105 від 31.10.2017 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, а взяв до уваги лист Городищенської сільської ради від 14.11.2017 року.

Зазначає, що наданий час опікою та вихованням дитини займається її теперішній чоловік.

Вважає позовні вимоги обґрунтованими, задоволення яких відповідатиме інтересам дитини. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначає, що позивачкою йому було прямо заборонено зустрічатися з донькою. Проте, він має бажання спілкуватися зі своєю дитиною, утримувати її, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток. Вказує, що регулярно сплачує аліменти. Органом місцевого самоврядування про необхідність змінити ставлення до дитини він не попереджався. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 2006 року сторони перебували у шлюбі, від якого вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб з відповідачем був розірваний 28 вересня 2010 року, актовий запис №177.

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із матір'ю - ОСОБА_3 і перебуває на її вихованні.

З приводу місця проживання дитини спору між батьками не має.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 06.09.2010 року з ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 стягнуті аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно.

На час слухання справи місцевим судом, заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у відповідача відсутня, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.40).

ОСОБА_4 на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, що підтверджується відповідними довідками № 400 від 12.09.2017р., № 405 від 12.09.2017р. (а.с.39).

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З наведеного вбачається, що позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З наведеного слідує, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав її батьків, першочерговими є інтереси дитини.

Позивач та його представник не довели суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач характеризується позитивно, має іншу сім'ю, яка проживає в належних умовах, що підтверджується відповідним актом. Заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки відсутня, а з наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається їх переплата. На психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Має бажання та наміри в повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновку органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Квасилівської селищної ради №105 від 31.10.2017р., про доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на поверхневу оцінку останнім спірних правовідносин, які склалися між сторонами, що суперечить інтересам дитини.

Водночас слід зауважити, що відповідно до висновку виконавчого комітету Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 14.11.2017 року № 02-12/854, отриманого на повторне звернення суду вбачається, що виконавчий комітет Городищенської сільської ради вважає, що обґрунтовані підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відсутні.

Заходи впливу до відповідача не вживалися, невиконання батьківських обов'язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання.

Оскаржуваним рішенням відповідач попереджений про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання - доньки ОСОБА_5.

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про необхідність, виключно в інтересах дитини, надати можливість батькові та дочці налагодити їх родинні стосунки.

На думку колегії суддів позбавлення батьківських прав відповідача на даний час є передчасним.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382,383,384,390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_3

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П.

Шимків С.С.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018року.