ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1252/18Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/4817/98/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю апелянта - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 608/1252/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року, ухваленого суддею Коломієць Н.З., повний текст якого складено 03 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: служба у справах дітей Городоцької райдержадміністрації Львівської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Чортківського районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що з 25 січня 2011 року по 20 лютого 2018 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року шлюб між ними було розірвано. Протягом всього цього часу батько не займається вихованням дітей, не навідується, матеріально не допомагає, діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. На даний час вона звернулася в Городоцький районний суд Львівської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Вона має можливість виїхати на відпочинок та лікування із дітьми за кордон, зокрема, в Іспанію, провінцію Валенсія, с.Каркайшент, де працює та проживає її рідна сестра. Однак, для виїзду за кордон дітям необхідно подати у відповідні державні органи нотаріально засвідчений дозвіл на оформлення проїзного документа та виїзд за кордон від батька, тобто від відповідача. Проте, останній відмовляє їй у наданні такого дозволу.

Враховуючи наведене, позивачка просила надати дозвіл на оформлення проїзних документів для дітей та тимчасовий виїзд за межі України на один рік з часу набрання рішенням суду законної сили до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди, з метою відпочинку, лікування та розширення кругозору її дітей без згоди та супроводу батька.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл ОСОБА_2 оформити проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_6.

Надано дозвіл ОСОБА_2 на виїзд з України з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на відпочинок та оздоровлення без згоди та супроводу батька ОСОБА_6 в період з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року та з 01 червня 2019 року по 01 вересня 2019 року до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що суд, надаючи позивачці право виїзду з дітьми за кордон строком на один місяць зимою та на три місяці літом на тривалий час ізолює його, як батька, від безпосередньої участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Крім того, суд під час підготовчого провадження повинен був вирішити питання про залучення до участі у справі органу опіки і піклування та отримати від нього письмовий висновок.

Враховуючи наведене, просить змінити рішення суду першої інстанції, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виїзд з України з дітьми на відпочинок та оздоровлення без згоди та супроводу батька в період з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року та з 01 червня 2019 року по 01 вересня 2019 року до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди, а саме: період з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року - виключити, а літом залишити лише період із15 липня 2019 року по 01 лютого 2019 року до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди.

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач під час спільного проживання фактично не займався вихованням дітей. Він зранку до пізнього вечора перебував на роботі, а вечори проводив за комп'ютером, оскільки працював програмістом. На даний час з дітьми ОСОБА_1 бачиться, гуляє, коли обирає для себе зручні години, жодних обмежень в участі у вихованні, проведенні спільного часу немає, розмовляє з дітьми по телефону.

Тому час відсутності дітей ніяк не обмежить відповідача у його батьківських правах, оскільки сучасні засоби зв'язку (мобільний зв'язок, інтернет, скайп) дають можливість спілкування з будь-якої країни.

Відповідач пропонує створити сприятливі умови для відпочинку та оздоровлення дітей, не вказуючи конкретно, які саме, лише хоче відвезти їх до своєї матері.

Крім того, від Служби у справах дітей Городоцької РДА надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Просить, залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апелянт свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

25 січня 2011 року по 20 лютого 2018 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року шлюб між ними розірвано.

Згідно довідки про склад сім'ї від 11 червня 2018 року, яка видана виконкомом Мильчицької сільської ради Городоцького району, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір'ю ОСОБА_2, що не заперечується батьком.

Позивачка має намір вивезти дітей за кордон на один рік для розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших країн та їхнього духовного збагачення а також оздоровлення, зокрема, у Республіку Іспанії та інші країни, але відповідач не дає дозвіл на виїзд та оформлення проїзних документів для дітей.

Як вбачається із довідкок комунальної міської клінічної лікарні м.Львова №№ 392, 393 від 21 червня 2018 року, ОСОБА_3, 2011 р.н. та ОСОБА_4, 2015 р.н. необхідне санаторно - курортне лікування органів дихання та рекомендовано місце лікування - південь України.

Сестра позивачки ОСОБА_7 оформила письмове запрошення в АДРЕСА_1, для ОСОБА_2 та двох її дітей.

Згідно реєстру власності м.Альсіра ОСОБА_7 володіє квартирою площею 102 кв.м на підставі договору купівлі - продажу від 12 лютого 2015 року, що знаходиться в м.Каркайшент, Іспанія.

Відповідно до cт.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п.3 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 pоку №57 з наступними змінами та доповненнями виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, можливий у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без згоди та супроводу другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У відповідності до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також, статтею 3 вищевказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Абзацом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п.17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.

Відповідно ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що бажання позивачки отримати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон узгоджується з її правами та обов»язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачав жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право тимчасового виїзду дітей за кордон і вірно вважав, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дітей.

Позивачка має намір тимчасово вивезти дітей за кордон для розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших країн та їхнього духовного збагачення, а також оздоровлення, зокрема, у Республіку Іспанія та інші країни, але відповідач не дає дозвіл на виїзд та оформлення проїзних документів для дітей.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

З матеріаліав справи вбачається, що дітям сторін - ОСОБА_3, 2011 р.н. та ОСОБА_4, 2015 р.н. необхідне санаторно - курортне лікування органів дихання. Крім того, сестра позивачки - ОСОБА_7, яка володіє квартирою площею 102 кв.м на підставі договору купівлі - продажу від 12 лютого 2015 року, що знаходиться в м.Каркайшент, Іспанія, оформила письмове запрошення в АДРЕСА_1, для ОСОБА_2 та двох її дітей.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим, однак, підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується із посиланнями апелянта про те, що надаючи позивачці право виїзду з дітьми за кордон строком на один місяць зимою та на три місяці літом (період відпусток та новорічних свят) на тривалий час ізолює апелянта, як батька, від безпосередньої участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Разом з тим, відповідач пропонує створити сприятливі умови для відпочинку та оздоровлення дітей, вказуючи, що хоче поїхати з дітьми у літній період до своєї матері (бабусі для дітей), а у зимовий період - на відпочинок у Карпати.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що встановлення періоду перебування дітей за кордоном з 01 січня по 01 лютого 2019 року (період новорічно-різдвяних свят) та з 01 червня 2019 року по 01 вересня 2019 року (весь літній період) порушує права відповідача, як батька, оскільки сторони мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Крім цього, як вказала в судовому засіданні позивачка, старша дитина вже відвідує школу та зимові канікули закінчуються 20 січня 2019 року.

Вирішуючи питання про встановлення періоду надання дозволу на перебування дітей за кордоном колегія суддів враховує як інтереси позивачки і дітей, так і інтереси батька, а тому вважає, що для забезпечення найкращих інтересів всіх сторін буде надання дозволу на виїзд дітей за кордон в супроводі матері без згоди батька в період з 09 по 20 січня та з 01 липня по 01 вересня 2019 року до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди.

Посилання апелянта про те, що суд під час підготовчого провадження повинен був вирішити питання про залучення до участі у справі органу опіки і піклування та отримати від нього письмовий висновок, на увагу не заслуговують, оскільки представник третьої особи - служби у справах дітей Городоцької райдержадміністрації Львівської області подав суду першої інстанції заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без його участі, при вирішенні справи покладається на думку суду.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовільняючи позов частково, зокрема, надаючи дозвіл перебування дітей за кордоном, а саме: з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року та з 01 червня 2019 року по 01 вересня 2019 року, судом першої інстанції надано не вірну оцінку обставинам справи.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовільнити частково, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року в частині визначення періодів надання дозволу на виїзд дітей за кордон змінити та надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд з України з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на відпочинок та оздоровлення без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1 в період з 09 січня 2019 року по 20 січня 2019 року та з 01 липня 2019 року по 01 вересня 2019 року до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року в частині визначення періодів надання дозволу на виїзд дітей за кордон - змінити.

Викласти резолютивну частину рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року в даній частині в наступній редакції:

«Надати дозвіл НОЗІ ОСОБА_9 на виїзд з України з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на відпочинок та оздоровлення без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1 в період з 09 січня 2019 року по 20 січня 2019 року та з 01 липня 2019 року по 01 вересня 2019 року до Іспанії та інших країн - членів Шенгенської угоди».

В решті рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 21 листопада 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи