_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8227/17
Провадження № 2/520/2171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - Петрікєєва Бориса Борисовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком,

В С Т А Н О В И В :

14.07.2017 року позивач звернулась з позовом до суду та просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 зареєстрований 22 квітня 2015 року, а також визначити місце проживання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею за адресою АДРЕСА_1. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 22 квітня 2015 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого народилась донька, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, причиною цього є різні погляди на життя, а також виникаючі між ними сварки та розбіжності по найважливішим життєвим питанням, втрачено почуття любові та поваги, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

До початку розгляду справи по суті в судовому засіданні, яке відбулось 22.09.2017 року, відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 звернулись до суду з заявою про прийняття до провадження суду зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком.

Як вбачається з позовних вимог, відповідач просив ухвалити рішення, яким визначити наступні способи його участі у вихованні доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, особисте спілкування: побачення раз на тиждень у будні з 15.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання або перебування доньки; спільний відпочинок першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; побачення у першу та третьою суботу і неділю місяця, з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі без участі матері, з ночівлею за місцем проживання батька; в день його побачення з донькою, він має право забирати доньку з дому/дитячого садка особисто.

Ухвалою суду від 22 вересня 2017 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Одночасно доручено Службі у справах дітей Одеської міської надати висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також підготувати висновок про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька ОСОБА_3, а Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради затвердити вказані висновки на засіданні органу опіки та піклування.

Слід зазначити, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вимоги за зустрічним позовом визнали частково, просили встановити порядок спілкування батька з дитиною згідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації, наполягали на встановленні побачень батька з дитиною в присутності матері щонайменше перших шість місяців, вказуючи на вік дитини та те, що останнім часом вона рідко спілкується з батьком.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 проти задоволення первісного позову не заперечували. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі, наполягали на його задоволенні.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні просив вирішити спір з максимальним дотриманням прав дитини, висновки органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації підтримав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 506, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1.

В період вказаного шлюбу у сторін народилась донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис № 7469.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально.

Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка - ОСОБА_3, та жінки - ОСОБА_1, й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача.

Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України).

Що стосується вимог позивача за первісним позовом в частині визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що вона та відповідач не дійшли згоди щодо визначення єдиного постійного місця проживання доньки, що на її думку, погано впливає на моральний та емоційний стан дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 1101/01-20 від 11.05.2018 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено місце проживання дитини з матір'ю ОСОБА_1.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини та визнання позову відповідача в цій частині.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про те, що дитина проживає з матір'ю, яка належно нею опікується і утримує, та беручи до уваги те, що протилежного відповідачем не доведено, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суду надано висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.05.2018 року за № 1100/01-20 «Про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення порядку участі батька ОСОБА_3 у вихованні доньки», згідно якого вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним: встановити перебування дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком у середу з 16:00 до 18:00 та у суботу з 10:00 до 14:00 години щотижнево. Перший місяць у присутності матері.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, суд може визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо).

Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між сторонами у теперішній час склались не дуже гарні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків.

Однак, вирішуючи спір по сутізустрічного позову, суд бере до уваги вік дитини, а також не надання позивачем необхідних та достатніх доказів для задоволення його позову, а саме доказів працевлаштування, графіку його роботи, відпустки і т.п.

З урахуванням вказаного, суд вважає доцільним визначити спосіб участі позивача за зустрічним позовом у вихованні доньки ОСОБА_6 відповідно до висновку органу опіки та піклування, а саме шляхом встановлення перебування дитини з батьком у середу з 16:00 до 18:00 та у суботу з 10:00 до 14:00 години щотижнево.

Більш того, враховуючи малолітній вік дитини, суд вважає за необхідне встановити перші три місяці побачень у присутності матері.

Разом з тим, суд вважає за доцільне роз`яснити, що зі зміною віку дитини, графііку її навчання, зайнятості в різноманітних секціях та кружках тощо, може змінюватись і порядок спілкування батька з нею, у зв`язку з чим ОСОБА_3 не позбавлений права звернутись в подальшому до суду з позовом про визначення нового графіку побачень та способів участі батька у вихованні дитини.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини та роз`яснює батьку, що зустрічі з дитиною повинні відбуватися за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини, і крім того, у разі зміни життєвих обставин дитини (зростання, влаштування її до школи тощо), він має право звернутись до суду з позовом про зміну встановленого судом графіку.

Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення право відношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; припинення право відношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення право відношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна право відношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. 110, 111, 112, 113, 141, 161, 180, 181, 182, 184,191,192 Сімейного Кодексу України, ст.ст. т.2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 22 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 506.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2) разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянкою України, уродженкою м. Донецьк, Донецької області, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гривень.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком - задовольнити частково.

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення перебування дитини з батьком у середу з 16:00 год. до 18:00 год. та у суботу з 10:00 год. до 14:00 год. щотижнево. Протягом перших трьох місяців зустрічі проводити в присутності матері ОСОБА_1.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року