Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/6109/17Головуючий у 1-й інстанції Жукова О.Є.
Пр. № 22-ц/778/767/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Запорізький обласний краєзнавчий музей» Запорізької обласної ради про зобов'язання виконати умови контракту

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила (а.с. 16) та в якому просила:

- визнати її право на отримання заохочення при звільненні з роботи;

- зобов'язати відповідача виплатити їй згідно п.6.4 ст. 6 контракту посадовий оклад у розмірі 1888,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що відповідач в порушення умов п. 6.4 контракту, вимог ст. ст. 526, 610, 611, 614 ЦК України при звільненні не виплатив їй посадовий оклад в розмірі 1888,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року (а.с. 33-35) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 39-41) просила рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду (а.с.44) апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.46).

Розгляд цієї справи по суті було розпочато апеляційним судом у судовому засіданні 01 лютого 2018 року за відсутністю належним чином повідомленого апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи представника відповідача за присутністю позивача: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання позивача та витребування ухвалою апеляційного суду (а.с. 52) у відповідача довідки про розмір посадового окладу ОСОБА_2 на день її звільнення 05.03.2017 року для долучення до матеріалів цієї справи.

Заслухавши у судовому засіданні 06 березня 2018 року доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та представника відповідача КЗ «Запорізький обласний краєзнавчий музей» ЗОР (а.с. 57) Большакової Н.П., яка у тому числі на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду надала для у цьому судовому засідання для долучення до матеріалів цієї справи довідку відповідача (а.с. 58), за змістом якої розмір посадового окладу ОСОБА_2 при звільненні, за станом на 05.03.2017 року відповідно до штатного розпису, встановлено у розмірі 1888,00 грн., також представник відповідача у судовому засіданні наполягала на тому, що позивач не має права на виплату їй одноразового заохочення у розмірі одного окладу в силу п. 6.4. контракту, оскільки мали місце порушення законодавства з боку останньої, як працівника, надала для долучення до матеріалів цієї справи копії документів (а.с.59-64) на підтвердження останнього, наполягала на тому, що ОСОБА_2 мала дисциплінарне стягнення у вигляді депреміювання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито ще до 15.12.2017 року (ухвала апеляційного суду від 27 листопада 2017 року а.с. 44).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10 -11, 209, 212-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України та виходив із того, що умовами контракту, який був укладений з позивачкою, не передбачена виплата одноразового заохочення у розмірі одного окладу у випадку звільнення за власним бажанням, яке не зумовлене неможливістю продовжувати роботу, крім того, підстав для виплати вихідної допомоги ОСОБА_2 згідно ст. 44 КЗпП України судом не встановлено , оскільки позивача звільнено з роботи з підстав, передбачених п. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (14 листопада 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушено судом першої інстанції норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 04.05.2005 року працювала музейним доглядачем в КЗ «Запорізький обласний краєзнавчий музей» ЗОР (копія трудової книжки а.с. 7-8).

30 вересня 2016 року між нею та відповідачем було укладено трудовий контракт (копія а.с.3-6).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно із п.10 «Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року №170, у контракті передбачається обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

За змістом п. п. 6.1 п. 6 вищезазначеного контракту сторін (зміни та розірвання контракту): контракт може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами самого контракту.

У п. п. 6.4 п. 6 вищевказаного контракту сторін (а.с. 5) зазначено, що при цьому, «у будь - якому випадку розірвання контракту, крім порушень законодавства з боку працівника, музей виплачує музейному доглядачу одноразове заохочення у розмірі одного окладу».

Встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено 03.05.2017 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (наказ № 29 о/с від 30.09.2015 року, копія а.с. 62, надана апеляційному суду відповідачем може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 цього Кодексу).

При цьому, ОСОБА_2 при звільненні відповідачем не було виплачено на виконання умов п. п. 6.4 п. 6 вищевказаного контракту сторін (а.с. 5) одноразове заохочення у розмірі одного окладу у розмірі 1888,00 грн. (довідка а.с. 58, надана апеляційному суду відповідачем може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 цього Кодексу).

ОСОБА_2 зверталась до відповідача КЗ «Запорізький обласний краєзнавчий музей» ЗОР з вимогою провести вищезазначену виплату.

Проте, відповідач своїм листом № 82 від 21 червня 2017 року (копія а.с. 11) відмовив ОСОБА_2 у виплаті останній через те, що остання звільнилась за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Однак, встановлено, що п.п. 6.4 п. 6 вищевказаного контракту сторін (а.с. 5) відсутня «оговорка» про те, що одноразове заохочення у розмірі одного окладу не виплачується в разі звільнення працівника за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Навпаки, у п. п. 6.4 п. 6 вищевказаного контракту сторін (а.с. 5) визначено, що у будь - якому випадку розірвання контракту, крім порушень законодавства з боку працівника, музей виплачує музейному доглядачу одноразове заохочення у розмірі одного окладу.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 відповідачем не відмовлялось у виплаті вищезазначеного заохочення вищезазначеним листом № 82 від 21 червня 2017 року (копія а.с. 11) через те, що остання мала порушення законодавства взагалі.

Проте, у судовому засіданні у цій справі лише в апеляційному суді представник відповідача в усній формі наполягала на тому, що у виплаті вищезазначеного заохочення ОСОБА_2 відповідачем також було відмовлено через те, що остання мала порушення законодавства, як працівника відповідача.

На підтвердження порушення законодавства з боку працівника ОСОБА_2 представником відповідача апеляційному суду були надані: копія характеристики на ОСОБА_2 відповідача без дати (а.с. 59), за змістом якої ОСОБА_2 останнім часом начеб - то мала дисциплінарні стягнення, копія відповідної доповідної записки відносно ОСОБА_2 від 01.12.2016 року від завідуючого відділом Водолян В.В. (а.с. 60), наказ відповідача № 79 адм/госп від 20.12.2016 року про виплату грошової винагороди за сумлінну працю, який не містить прізвища ОСОБА_2 (копія а.с. 61), копія наказу про прийняття ОСОБА_2 на роботу до відповідача (копія а.с. 62), копії заяв ОСОБА_2 про прийняття її на роботу до відповідача та про звільнення останньої за власним бажанням (а.с. 63-64), які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, як докази, передбачений ст. 367 ч. 3 цього Кодексу).

Проте, ці докази не є належними (письмовими), допустимими доказами, які б спростовували правильні висновки апеляційного суду у цій справі про відсутність будь-яких порушень законодавства з боку ОСОБА_2, як працівника відповідача.

Відповідні записи про будь-які дисциплінарні стягнення у трудовій книжці ОСОБА_2 та накази відповідача про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за будь-які порушення будь-якого законодавства нею, як працівником відповідача, відсутні та суду для долучення до матеріалів цієї справи відповідачем не надані.

Хоча кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення відповідача від доказування, передбачені ЦПК України, у цій справі відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Звідси, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, стягнути з КУ «Запорізький обласний краєзнавчий музей» ЗОР на користь ОСОБА_2 1888,00 грн.

Оскільки, на виконання вимог ст. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_2 у даному випадку є саме стягнення з відповідача на користь позивача 1888,00 грн., а не зобов'язання відповідача виплати 1888,00 грн. позивачу, такий спосіб захисту є в межах заявлених позовних вимог позивача у цій справі та не суперечить закону.

Право позивача на отримання вказаного вище розміру заохочення при звільненні за рахунок позивача встановлено в мотивувальній частині судового рішення апеляційного суду у цій справі та не потребує додаткового зазначення про це в резолютивній його частині.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі задоволення позову позивача у цій справі, та враховуючи, що позивач в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеного позову до суду та подачі апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі) з відповідача в дохід держави відповідно до суми задоволених позовних вимог позивача у цій справі слід стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій на загальну суму 1344,00 грн. (розрахунок:640,00 грн. + 704,00 грн. відповідно).

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 213-214, 338 ч.4 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 141, 368, 371 - 372, 379, 381-384, 411 ч. 5, 420 п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Комунального закладу «Запорізький обласний краєзнавчий музей» Запорізької обласної ради () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) 1888,00 грн.

Стягнути з Комунального закладу «Запорізький обласний краєзнавчий музей» Запорізької обласної ради () у дохід держави судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1344,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 13 березня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.