АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4942/18А Справа № 173/2068/17 Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу комунального закладу "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до комунального закладу "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" (далі - КЗ "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради") про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона працювала на посаді соціального працівника КЗ "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" на протязі останніх 9-ти років, в жовтні 2014 року тяжко захворіла, їй було проведено операцію та встановлено другу групу інвалідності.

Керівництво закладу та весь колектив з порозумінням відносились до неї та підтримували її як в роботі так і в побуті, що позитивно впливало на стан її здоров'я та з 15 лютого 2017 року їй було змінено групу інвалідності з П групи на Ш групу інвалідності.

Зазначала, що з січня 2017 по березень 2017 року вона перебувала у черговій відпустці та на амбулаторному лікуванні, та в цей час у закладі змінилось керівництво, 23 березня 2017 року вона прибула на роботу, приступила до своїх трудових обов'язків та близько 10 години до її кабінету зайшов в.о. директора та в категоричній формі, і порушуючи норми спілкування керівника з підлеглими, почав вимагати від неї виконання своїх обов'язків, ставлячи завищені вимоги до роботи та натякав на подальше звільнення з роботи в зв'язку з професійною непридатністю, у зв'язку з чим погіршився її стан здоров'я, їй було викликано швидку допомогу та в подальшому вона змушена була тривалий час лікуватись.

Вказувала, що 23 березня 2018 року було складено наказ №67 про відміну надбавки за складність та напруженість в березні 2017 року, який було мотивовано неналежним виконанням нею своїх посадових обов'язків. Після тривалого лікування вона вийшла на роботу, в в той же день наказом директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради» №28-к від 04 квітня 2017 року до неї застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, а наказом №40-к від 03 травня 2017 року внесені зміни та застосована догана, як дисциплінарне стягнення.

Посилаючись на те, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року, яке набрало законної сили, визнано вищезазначені накази незаконними та скасовані, втім тиск на неї зі сторони керівництва закладу посилився, що продовжило негативно впливати на стан її здоров'я і тому 27 липня 2017 року вона вимушена була звільнитися, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 19.200 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 3.000 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач КЗ "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даному випадку відсутні будь-які правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

09 серпня 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга не відповідає дійсним обставинам справи та просить її відхилити або залишити без задоволення.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що відшкодування моральної шкоди виникло з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2О перебувала у трудових відносинах з КЗ "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" працюючи на посаді соціального працівника 03 листопада 2008 року по 27 липня 2017 року (а.с.8-9).

В період роботи в КЗ "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" позивач ОСОБА_2 дійсно захворіла, часто проходила лікування та їй була встановлена П група інвалідності, яка згодом була змінена на Ш групу інвалідності, що підтверджується виписками з історії хвороби, копіями лікарняних листів, довідками МСЕК (а.с.11-20).

Також судом встановлено, що наказом директора КЗ "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" №28-к від 04 квітня 2017 року до ОСОБА_2 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

До вказаного вище наказу наказом від 03 травня 2017 року були внесені зміни та до позивача ОСОБА_2 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с.22,23).

Дані накази були оскаржені ОСОБА_2 до суду.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року, зазначені вище накази були визнані незаконним та скасовані.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішеннями установлено порушення трудових прав позивача, а тому вважав, що позивачеві завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Однак колегія суддів не може погодитись з розміром визначеної до стягнення суми у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Матеріалами справи підтверджується факт того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що були порушені права позивачки оскільки її незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та доводи приведені в апеляційній скарзі відповідача цей факт не спростовують.

Колегія суддів наголошує на тому, що під час перебування у трудових відносинах позивачу було встановлено інвалідність та стан її здоров'я став погіршуватися після винесення наказу №28-к від 04 квітня 2017 року.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин у справі і наслідків, що наступили (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Крім того, у пп.3,13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) від 31 березня 1995 року №4 судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Беручи до уваги конкретні обставини у даній справі, характер і ступінь моральних страждань позивача,беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках після притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом винесення сурової догани з значенням в особову справу, зважаючи на те, що позивач хворіє, та після того як судовим рішенням були скасовані накази стосовно дисциплінарних стягнення звільнилася за власним бажанням, до стягнення у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди саме за винесення дисциплінарних стягненні підлягає сума у розмірі 500 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач звільнилася за власним бажанням до уваги не приймаються, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди нею заявлене з приводу винесення скасованих судовим рішенням наказів №28-к від 04 квітня 2017 року та №40-к від 03 травня 2017 року.

Доводи стосовно обставин винесення цих доган колегією суддів відхиляються, оскільки законність їх винесення в рамках даної цивільної справи не може бути перевірена.

Інші доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

В зв'язку з наведеним колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити рішення суду першої інстанції зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 3.000 грн до 500 грн., а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального, процесуального права та матеріалам справи, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу комунального закладу "Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат №2 Дніпропетровської обласної ради" задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року змінити в частині визначення розміру стягнутої у рахунок відшкодування спричиненої ОСОБА_2 моральної шкоди, зменшивши розмір стягнутої суми відшкодування спричиненої моральної шкоди з 3.000 грн. до 500 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.