АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1920/18 Справа № 199/2515/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в обґрунтування якого зазначала те, що з 26 лютого 1994 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року та від якого мають двох дітей, неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року з відповідача на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, були стягнуті аліменти у розмірі 750 грн. щомісячно на двох дітей, починаючи з 23 серпня 2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вказувала, що всупереч цьому рішенню, вона отримує від ОСОБА_2 аліменти у розмірі 375 грн., аліменти він сплачує нерегулярно, доходи приховує.

Посилаючись нате, що неодноразові звернення з проханням своєчасно сплачувати аліменти ОСОБА_2 ігнорує, будь-яку допомогу на утримання дітей не надає, просила суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання малолітнього сина розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду до дитиною повноліття або зміни обставин, що викликали потребу у стягненні додаткових витрат.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2017 року про усунення описки, позовні вимоги задоволено частково.

Змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлених рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині зміни розміру стягуваних аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що рішення в цій частині постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно з частиною 3 статті 181, частиною 1 статті 183, частиною 1 статті 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 1994 року ОСОБА_3 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Шлюб було розірвано на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року (а.с.7).

Від перебування у шлюбі сторони мають двох синів, малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3ення, та повнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було стягнуто аліменти у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 23 серпня 2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.8,9).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості в частині зміну розміру аліментів, а в частині стягнення саме додаткових витрат вважав недоведеним та не підтвердженим належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в пункті 17 постанови Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15 травня 2006 року, відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Встановивши дійсні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами, застосувавши зазначені норми права, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про зміну розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що на його утриманні є малолітня дитина від іншого шлюбу, який також потребує опіки та піклування, не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, оскільки, відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповіднодо законів України.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції дотримано вимоги статей 212 - 214, 315 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно, всебічно та обєктивно зясовано обставини справи та суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Судові витрати понесені сторонами в зв»язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2018 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_6