ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2138/18 Номер провадження 22-ц/814/151/18Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2018 року у складі судді Кіндяка І.С.

у справі за заявою ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2, треті особи: Степненська сільська рада Полтавського району, Служба у справах дітей Степненської сільської ради Полтавського району, про забезпечення позову до його подачі.

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до його подачі шляхом винесення рішення, яким в термін до вирішення спору про позбавлення батьківських прав, визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 протягом 24 год. з моменту винесення рішення суду повернути дитину матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви зазначала, що після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_4 проживає з нею, відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні доньки, не надає кошти на її утримання, аліменти не сплачує. За усною домовленістю між батьками 19.08.2018 року відповідач взяв дитину до себе та у встановлений час не повернув матері, натомість надсилає заявнику смс-повідомлення з погрозами про відібрання дитини назавжди. Оскільки відповідач здійснює психологічне насилля щодо неї та дитини шляхом залякування та характеризується за місцем проживання вкрай негативно, вважає, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення права неповнолітньої дитини.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 протягом 24 год. з моменту винесення даного рішення суду, а саме: з 16 год. 45 хв. 22.08.2018 року, повернути дитину матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Виконання ухвали доручено Полтавському районному ВДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Не погоджуючись з даною ухвалою, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вважає, що судом порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала є незаконною та необґрунтованою, що є підставою для її скасування.

Доводи скарги мотивував тим, що забезпечення позову шляхом зобов'язання повернути дитину матері є вирішенням спору щодо визначення місця проживання дитини по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового є порушення норм процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року у справі № 545/1963/17.

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту Коломацької сільської ради від 18.07.2018 року та довідки виконкому Коломацької сільської ради № 168 від 18.07.2018 року ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 проживають без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про зобов'язання відповідача вчинити певні дії з повернення дитини матері за місцем її проживання, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення права неповнолітньої особи, проте не зазначив які саме її права буде порушено.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитись не може зважаючи на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, зокрема, відноситься заборона вчиняти певні дії, встановлення обов'язку вчинити певні дії, інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Перелік видів забезпечення позову, наведений у частині першій статті 150 ЦПК України, не є вичерпним, у зв'язку з чим, за наявності відповідного клопотання, можуть бути застосовані й інші його види, проте з урахуванням обмежень, встановлених частинами четвертою - десятою зазначеної статті.

Так, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Виходячи з викладеного, не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в частині другій статті 149 ЦПК України, за винятком випадків, коли такі наслідки безпосередньо випливають із суті рішення, дії.

Порушуючи питання про забезпечення позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що 19 серпня 2018 року відповідач взяв до себе дитину ОСОБА_4 та у визначений сторонами час не повернув її матері. Оскільки відповідач не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, ОСОБА_3 має намір звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, проте вважає, що на даний час дитина знаходиться під психологічним тиском батька, просила забезпечити позов до його подачі шляхом повернення дитини матері.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини. При цьому зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Також за змістом положень частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК).

Відповідно до частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Підстави та порядок відібрання дитини від батьків визначено статтею 170 СК України.

Суд першої інстанції, зобов'язавши батька ОСОБА_2 повернути малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_3 в порядку забезпечення майбутнього позову про позбавлення батьківських прав, за відсутності до того правових та фактичних підстав обмежив відповідача у його правах щодо дитини й у спосіб, не передбачений нормами матеріального та процесуального права, фактично відібрав дитину від батька, не вирішуючи при цьому спір по суті.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що питання забезпечення позову судом вирішено з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2018 року- скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2, треті особи: Степненська сільська рада Полтавського району, Служба у справах дітей Степненської сільської ради Полтавського району, про забезпечення позову до його подачі - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: /підпис/ С.Б. Бутенко

Судді: /підпис/ О.І. Обідіна

/підпис/ О.О. Панченко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.Б. Бутенко