ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/36/17
Провадження № 22-ц/4820/257/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання

Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2018 року (суддя Бабій О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права власності на 1/2 частину будинковолодіння з виплатою компенсації вартості частки будинковолодіння,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 15 січня 1969 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 та разом з ними проживали донька дружини позивача - ОСОБА_11 та відповідач ОСОБА_7

У 1971 році він спільно з дружиною придбав у ОСОБА_9 житловий будинок і на місці нього розпочали будівництво, яке завершили у 1989 році, а у 2009 році завершили будівництво допоміжних приміщень. Господарство відносилось до колгоспного двору. Донька дружини, одружившись, вибула з господарства, але пізніше доглядала хвору матір та проживала разом з ними.

Позивач зазначив, що відповідач народився в 1969 році, в період будівництва був неповнолітнім, участі у будівництві не приймав, а в травні 1989 року призваний в армію, був звільнений в запас в 1989 році, у вересні 1989 року вибув з господарства і повернувся у 1996 році. Прописався і жодного дня в будинку не проживав, участі у будівництві не приймав.

31 травня 2014 року померла дружина позивача - ОСОБА_7 Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року спадкоємцями майна померлої визнано позивача та відповідача та, з урахуванням їх часток в колгоспному дворі, судом визнано за ними право власності на ? частину житлового будинку кожному, що становить 104060 грн. : 2 = 52030 грн.

У позові ОСОБА_6 зазначив, що відповідач в будинку не проживає з 1989 року, забезпечений житлом в м. Волочиську.

В червні 2016 року, за словами позивача, відповідач самовільно зрізав замки в будинку, викинув речі позивача на вулицю і позбавив позивача права на житло, тому ОСОБА_6 вимушений проживати у своїх знайомих, оскільки до спірного будинку проживати його не пускають відповідач та його сім'я, які обзивають його нецензурними словами та погрожують вбивством. З приводу незаконних дій відповідача позивач звертався в органи поліції.

Враховуючи наведені обставини, які, на думку позивача, свідчать про неможливість спільного проживання сторін в будинку, останній згідний на розподіл вказаного будинку по ? частині кожному, у зв'язку з чим просив призначити у справі будівельно-технічну експертизу для визначення варіантів розподілу будинковолодіння.

Посилаючись на неможливість технічного розподілу будиноволодіння та на те, що частка відповідача в спірному будинку є незначною, і що останній забезпечений житлом у м. Волочиську, ОСОБА_6 у березні 2018 року змінив позовні вимоги та просив суд припинити право власності відповідача ОСОБА_7 на ? частину у спільному майні, будинковолодінні (без прибудови), яке знаходиться в АДРЕСА_1, визнавши за ним - позивачем право власності на все будинковолодіння за вказаною адресою, з виплатою позивачем відповідачу компенсації вартості його частки, яка становить 34810 грн.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить його скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вважає, що суд не застосував вимоги ст. 365 ЦК України, а також постанови Пленуму ВСУ №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на житловий будинок», де зазначено, що в окремих випадках право особи у спільному майні може бути припинене.

ОСОБА_6 не погоджується з висновком суду про те, що частка відповідача не є незначною, оскільки становить половину цього майна. На думку апелянта, таке твердження є необґрунтованим і спростовується планом будинку в колгоспному дворі, планом будинку при проведенні експертизи. Частка позивача становила половину будинку, коли їх господарство відносилось до суспільної групи колгоспників. Після прийняття ЗУ «Про власність» позивач добудував прибудову до будинку та інші споруди, вони є його власністю і розподілу не підлягають. Це підтверджено і рішенням апеляційного суду від 23 травня 2017 року, яке набрало законної сили.

Апелянт також не погоджується з висновком суду про те, що докази звернення позивача до суду з приводу усунення перешкод у користуванні частиною будинковолодіння відсутні, оскільки як зазначає ОСОБА_6, він хотів усунути перешкоди шляхом пред'явлення даного позову.

Також за доводами апеляційної скарги не відповідає дійсності та спростовується довідкою ВКП ЖЕК та відомостями про учасників справи та наявністю в справі судових розписок, які направлялись судом на вказану адресу твердження суду про те, що відповідач не проживає в кімнаті АДРЕСА_2.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1, та кожному з них належить по ? частині зазначеного нерухомого майна, що підтверджується рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року; свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 15 грудня 1989 року; технічним паспортом на спірний житловий будинок; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47754655 від 17 листопада 2015 року (а. с. 6, 7-14, 16-18, 110).

Згідно висновку експерта № 2449/2450/17-26 від 6 лютого 2018 року було запропоновано варіанти розподілу будиноволодіння (а. с. 56-87).

Між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, що підтверджується даними наявних в матеріалах справи письмових звернень позивача в органи поліції та висновків працівників поліції за результатами перевірки цих звернень (а. с. 21, 111-114).

Згідно акту обстеження кімнати АДРЕСА_2 від 8 травня 2015 року та довідки ВКП ЖЕК №2336 від 8 червня 2015 року ОСОБА_7 проживає за вказаною адресою без реєстрації (а. с. 20, 28).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що частка відповідача ОСОБА_7 у спільному майні не є незначною, оскільки становить половину цього майна, відповідач заперечив проти припинення його права власності на ? частину спірного майна зі сплатою йому компенсації позивачем. Докази звернення позивача до суду з приводу усунення перешкод у користуванні належною йому на праві власності ? частиною будинковолодіння відсутні.

Також за висновками суду позивачем не доведено, що таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - ОСОБА_7 та членам його сім'ї. Крім того, суд також виходив з того, що позивачем попередньо не було внесено вартості ? частки будинку на депозитний рахунок суду.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. ст. 355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтею 365 ЦК України передбачені умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Посилання апелянта на те, що частка на будинок є незначною і не може бути виділена, відповідач у будинку не проживав, забезпечений іншою житловою площею, а сумісне користування будинком неможливе, і що усі 4 підстави знайшли підтвердження у судовому засіданні при розгляді даної справи, яким суд дав необ'єктивну оцінку, є безпідставним та є лише незгодою з прийнятим рішенням. Експертом у висновку від 6 лютого 2018 року було запропоновано варіанти розподілу будинковолодіння. Крім того, з вказаного висновку вбачається, що вартість ? частки будинковолодіння без прибудова «а» та сараю «В» становить 34 810 грн.

Посилання апелянта про те, що невірним є висновок суду, що частка відповідача не є незначною, оскільки становить половину будинковолодіння, і що за доводами апелянта частка позивача становила половину будинку, коли їх господарство відносилось до суспільної групи колгоспників, коли ще не було збудовано інших споруд до будинку, і що побудовані споруди є власністю саме позивача та розподілу не підлягають, суперечить нормам цивільного законодавства в частині спадкування. Адже після смерті дружини позивача ОСОБА_7 відкрилась спадщина на її майно, зокрема, 1/3 частину житлового будинку, інше майно, право на яке отримав відповідач.

Твердження апелянта про те, що за висновками суду докази звернення його до суду з приводу усунення перешкод у користуванні частиною будинковолодіння відсутні, проте, як зазначає ОСОБА_6, він хотів усунути перешкоди шляхом заявлення даного позову, висновків суду не спростовують. Відомостей про те, що позивач звернувся з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні частиною будинковолодіння, до суду не подано.

Доводи апеляції про те, що судом зроблено невірні висновки, що відповідач не проживає в кімнаті АДРЕСА_2, є безпідставними. У своєму рішенні суд, давши належну оцінку письмовим доказам, а саме акту обстеження кімнати №57 від 8 травня 2015 року та довідці ВКП ЖЕК №2336 від 8 червня 2015 року, зазначив, що ОСОБА_7 проживає за вказаною адресою без реєстрації.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі було вирішено задовольнити клопотання апелянта та відстрочити йому сплату судового збору не довше ніж до ухвалення судового рішення у цій справі апеляційним судом.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704 грн. 80 коп.).

Згідно п. п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (1057 гр. 20 коп.).

Тому з апелянта слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1057 грн. 20 коп., який має бути перераховано на розрахунковий рахунок 0005, отримувач коштів УК у м. Хмельниц./м. Хмельниц./22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38045529, Код банку отримувача (МФО) 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року.

Судді А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бабій О.М. Категорія - 48

Доповідач - Купельський А.В.