Номер провадження: 22-ц/785/7359/18
Номер справи місцевого суду: 523/3321/18
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 34 152,90 гривень, яка складається з 3% річних у розмірі 6070 гривень та інфляційних втрат у розмірі 28082,90 грн., мотивуючи свою заяву тим, що відповідачем не виконується рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.02.2016 року про стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 98608, 43 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми у розмірі 6070 гривень та судовий збір у розмірі 704, 89 грн. В частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат, тому в іншій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи в частині вимог про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошовою одиницею за розпискою була іноземна валюта, то індексація стягненню не підлягає.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів виходячи з конкретних обставин цієї справи, погодитися не може, входячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2015 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 28 лютого 2015 року відповідачка взяла у нього в борг 2 800 доларів США, які зобов"язалася повернути до 01 червня 2015 року, проте до цього часу борг не повернула, у зв"язку з чим він звернувся з позовом до суду. У зв"язку з наведеним, просив стягнути з відповідачки суму основного боргу, інфляційні нарахування, відсотки від суми позики на рівні облікової ставки НБ України за період з 28.02.2015 року по 13.01.2016 року, штраф у розмірі 10% від суми позики, згідно п.4.2 договору займу, та 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2борг за договором займу в загальній сумі 98 608, 43 грн., який складається з 72 436 грн основного боргу за договором займу, заборгованості за відсотками від суми позики за період з 28.02.2015 року по 13.01.2016 рік в сумі 17024, 02; штрафу за порушення грошового зобов"язання за договором займу у розмірі 7 243, 60 грн. та 1904, 81 грн. 3% річних від суми позики. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки інфляційних нарахувань в сумі 1200 доларів США відмовлено. Вирішено питання стосовно судового збору.

Рішення набрало законної сили 16.02.2016 року.

У зв"язку з тим, що вказане рішення суду відповідачем не виконується, ОСОБА_2 звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_3 на його користь інфляційних збитків на суму заборгованості за період з лютого 2016 року по січень 2018 р. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є:

- договори та інші правочини;

- створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

- завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

- інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Отже, з правом позивача на отримання грошових коштів за рішенням суду кореспондується обов'язок відповідачки сплати вказаної суми.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц), у якій ОСОБА_4 Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України); та погодилася з висновком ВСУ,викладеним у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295цс16, за змістом якої грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання та індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов"язання, визначеного у гривні.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач просить стягнути суму боргу за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2016 року.

За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Суд встановлює, чи визначено зобов'язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов'язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов'язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Суд першої інстанції незважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення боргу були заявлені в доларах США, визначив у рішенні від 03.02.2016 року грошове зобов'язання в іноземній валюті, за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України станом на день ухвалення судового рішення 03.02.2016 року.

Оскільки рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.02.2016 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в національній валюті сторонами не оскаржувалося і вступило в законну силу, то до даних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК Українив щодо встановленого індексу інфляції.

Наведеного суд першої інстанції не врахував і помилково відмовив у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат.

Тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення судова колегія виходить з наступного.

Згідно розрахунку позивача, сума інфляційних збитків на суму неповернутого боргу (98 608,43 грн) за період лютий 2016 року по січень 2018 року становить 28082,90 грн.

Згідно розрахунку проведеного судом апеляційної інстанції, сума інфляційних збитків на суму неповернутого боргу (98 608, 43 грн) за період лютий 2016 року по січень 2018 року становить 28 083.56 грн.

Враховуючи, що суд розглядає справу в межах позовних вимог, стягненню підлягає сума інфляційних збитків, заявлена позивачем, у розмірі 28082,90 грн.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13, 1-2 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ОСОБА_2 судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки на суму неповернутого боргу (98 608, 43 грн) за період лютий 2016 р.по січень 2018 р. в сумі 28082,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 20.11.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін