Справа № 274/3088/18
Провадження № 2/0274/1900/18
Рішення

Іменем України

19.11.2018 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування арешту на нерухоме майно ,-

В с т а н о в и в :

В червні 2018 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом згідно якого просить суд звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 , що накладений постановою державного виконавця ВДВС Бердичівського МУЮ ОСОБА_3 № АА 943962 від 29.05.2003 року за реєстраційним номером 3003285.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що належна їй на праві власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, перебуває під арештом на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області № АА94943962 від 29.05.2003 року.

Вказала, що звернулась до виконавчої служби з проханням зняти арешт з нерухомого майна, однак останні повідомили, що зняти арешт вони не мають можливості. Оскільки відповідачем арешт не скасовано, виконавче провадження, на підставі якого було вчинено арешт на даний знищено, просить суд звільнити майно з-під арешту.

17.10.2018 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого вони питання про зняття арешту з належного позивачці майна - квартири АДРЕСА_3 покладають на розсуд суду. Категорично заперечують проти стягнення з відділу ДВС , як відповідача, судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.09.2018 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка звернулася до суду з письмовою заявою в якій вказала, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути в її відсутність. Судові витрати віднести на її рахунок, не стягувати їх з відповідача.

Відповідач , буду належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з"явився, причину суду не повідомлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку .

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить позивачу на праві власності (а.с. 10-11).

Відповідно до Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, заборону на квартиру позивачки було накладено на підставі постанови державного виконавця № 6-52 від 29.05.2003 року , реєстраційний номер обтяження 3003285 (а.с. 8).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву ОСОБА_2, поданого Бердичівським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Житомирській області, виконавчого провадження відносно позивачки на примусовому виконанні у відділі не перебуває.

Позивачка у позовній заяві зазначила, що не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з тим, що на нього накладено заборону.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що виконавче провадження завершено, продовження дії арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 порушує права позивачки, як власника щодо володіння, користування та розпоряджання майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321, 391 ЦК України, Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст.12,13, 76-81, 263-265, 273, 274, 279,354 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування арешту на нерухоме майн задовольнити.

Зняти арешт з квартири № 31 , яка розташована за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Одеська, 57, який зареєстрований 23.03.2006 р. за реєстраційним номером обтяження № 3003285 Бердичівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області № 6-52 від 29.05.2003 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко