Справа №: 398/3159/18
провадження №: 2/398/2300/18
"21" листопада 2018 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення на його користь матеріальних збитків в розмірі 45 058 грн. 02 коп., 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а також 1 800 грн. 00 коп. судових витрат за проведення авто товарознавчої експертизи, 1 472 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду, та 368 грн. 20 коп., сплачених за подачу до суду заяви про забезпечення позову.
Позовну заяву мотивує тим, що 11.03.2018 року близько 22 години 15 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «RENO TRAFIK» , державний номерний знак НОМЕР_1, при виїзді на перехрестя вулиць ОСОБА_3 та проспекту Соборний, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» , не надав переваги в русі автомобілю «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак ВА 8364ВІ, який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року встановлено вину ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст. 124 КУпАП та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 30.07.2018 року постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області залишено без змін.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував позивач, отримав значні механічні пошкодження. Згідно висновку спеціаліста вартість ремонтно-відновлювальних робіт по відновленню автомобіля марки моделі «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 98 488 грн. 44 коп., вартість матеріального збитку, нанесеного автомобілю марки моделі «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 60 333 грн. 72 коп.
Страховою компанією позивачу було здійснену страхову виплату в розмірі 53 430 грн. 42 коп.
Таким чином відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 45 058 грн. 02 коп.
Вартість оплаченого проведеного експертного автотоварознавчого дослідження становить 1 800 грн. 00 коп.
Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав душевних страждань у звязку з заподіянням пошкодження його майна, тому моральну шкоду оцінює у 50 000 грн. 00 коп.
Позивач у судове засідання не зявився, але надіслав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
11.03.2018 року близько 22 години 15 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «RENO TRAFIK» , державний номерний знак НОМЕР_1, при виїзді на перехрестя вулиць ОСОБА_3 та проспекту Соборний, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» , не надав переваги в русі автомобіля «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак ВА 8364ВІ, який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.06.2018 року встановлено вину ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст. 124 КУпАП та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 30.07.2018 року вказану постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області залишено без змін.
Згідно з вимогами ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вищенаведеною постановою та в силу ч. 4 ст. ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.
Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди.
Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.).
З довіреності від 19.06.2017 року, наданої ОСОБА_4, вбачається, що позивач уповноважений розпоряджатися автомобілем «CHEVROLET AVEO», випуску 2007 року, тип загальний легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) № LSGTC58U27Y104899, державний номерний знак ВА 8364ВІ, зареєстрований 02.08.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року).
Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно висновку судового експерту №52.2018 від 20.07.2018 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт по відновленню автомобіля марки моделі «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 98 488 грн. 44 коп., вартість матеріального збитку, нанесеного автомобілю марки моделі «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 60 333 грн. 72 коп.
Відповідно до листа ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» від 21.06.2018 року №1299186 позивачу нараховано та останнім отримано страхове відшкодування в розмірі 5 430 грн. 42 коп.
Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода на суму 45 058 грн. 02 коп., що становить різницю між розміром завданої внаслідок ДТП майнової шкоди та частковою виплатою страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.
Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач загальну суму завданої моральної шкоди оцінює в 50 000 грн.00 коп., при цьому обґрунтовує його стражданнями яких зазнав у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу.
Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що із відповідача підлягає стягненню 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у зв'язку із пошкодженням майна.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
З копії рахунку №18 від 20.07.2018 року, наданого позивачем, вбачається, що ним за складення висновку по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, проведення огляду пошкодженого КТЗ та виїзд експерта на огляд пошкодженого КТЗ було сплачено 1 800 грн. 00 коп.
Разом з тим, в частині вимог позивача про стягнення на його користь 368 грн. 20 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, необхідно відмовити, оскільки ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.08.2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто, а ухвалою цього ж суду від 18.10.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного, ст.ст. 16 ,22, 511, 636, 999, 1166, 1187, 1193, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, який народився 01.11.1977 року, РНОКПП НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, який народився 21.07.1965 року, РНОКПП НОМЕР_5, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду в розмірі 45 058 (сорок пять тисяч пятдесят вісім) грн.02 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі 1 472 (одна тисяча чотириста сімдесят дві) грн. 80 коп.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 23.11.2018 року.
СУДДЯ Л.М. НЕРОДА