АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9086/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/165/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін: ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, представника МОН України ОСОБА_3 та представника ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/9086/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти та науки України, Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

у липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства освіти та науки України, Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі про скасування наказу Міністерства освіти і науки України №296-к від 22 червня 2017 року Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі у зв'язку з закінченням дії контракту 23 червня 2017 року, поновлення його на роботі на посаді директора Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі, стягнення з Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 червня 2017 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року наказом МОН № 293-к від 21 червня 2017 року його було поновлено на займаній посаді з 02 вересня 2016 року. Однак, наказом МОН України № 296-к від 22 червня 2017 року його було звільнено з посади директора ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі відповідно до статей 7, 24 Закону України Про професійно-технічну освіту, в зв'язку з закінченням дії контракту. Вважає наказ № 296-к від 22 червня 2017 року незаконним, оскільки в Статуті немає вказівки, хто звільняє директора з посади. Крім цього, не був завчасно попереджений про звільнення і не мав можливості ініціювати перед Міністерством питання про продовження строку дії його контракту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства освіти та науки України, Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі про скасування наказу №296-к від 22 червня 2017 року, поновлення на роботі на посаді директора Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що воно прийняте з порушенням процесуальних норм законодавства України, зокрема зазначив, що при винесенні рішення, суд першої інстанції порушив вимоги п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України (в редакції чинній, на момент винесення судового рішення), а саме не зупинив провадження по справі до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки там знаходиться аналогічна справа щодо визначення правомірності звільнення його з посади директора Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі, в зв'язку з закінченням контракту.

У відзиві на апеляційну скаргу МОН України просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що суд не може посилатися на об'єктивну можливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник МОН України ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство науки і освіти України при звільненні позивача ОСОБА_1 діяло в межах Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою КМ України від 16 листопада 2014 року № 630, пункту 6.2 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі та пунктів 26, 27 Контракту від 22.08.2011. Позивача звільнено у зв'язку з закінченням дії контракту на наступний день після видання наказу про поновлення на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року, трудові відносини фактично не тривали, що спростовує твердження позивача про автоматичне продовження строку дії контракту за згодою сторін.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується і вважає його таким, що відповідає зібраним по справі доказам.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КзпП України).

Частиною 1 статті 36 КЗпП України передбачено підставу припинення трудового договору це закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у т.ч. матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

Отже, контракт не може бути укладений на невизначений строк тому, що за своєю правовою природою вважається строковим договором.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України Про професійно-технічну освіту директор професійно-технічного навчального закладу державної форми власності призначається на посаду за результатами конкурсу, який проводиться відповідно Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, шляхом укладення з ним трудового договору (контракту) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади. Директор призначається на посаду та звільняється з посади відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що 22 серпня 2011 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України в особі заступника заступника Міністра ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений контракт, згідно якого на підставі наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 402-к від 29.09.2011, ОСОБА_1 призначено на посаду директора ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі на строк 5 (п'ять) років з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2016 року (а.с. 14-17).

Відповідно до підпункту 1 пункту 26 Контракту цей контракт припиняється із закінченням строку його дії. За два місяці до закінчення строку дії цього контракту за угодою сторін може бути укладний новий контракт (п.28 Контракту).

Справа неодноразово розглядалась судом і рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до МОН України, ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Скасовано наказ МОН України №435-к від 13 вересня 2016 року Про звільнення ОСОБА_1В.. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі. Стягнуто з ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 120 123 (сто двадцять тисяч сто двадцять три) гривні 99 копійок. Стягнуто з МОН України на користь держави 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору. Стягнуто з ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі на користь держави 1 201 (одну тисячу двісті одну) гривню 24 копійки судового збору (а.с. 26-28).

На виконання даного рішення, відповідно до постанови головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого від 09 червня 2017 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2017 року №607/11544/16-ц, Міністерство освіти і науки України прийняло наказ від 21 червня 2017 року №293-к Про поновлення ОСОБА_1В. (а.с. 29).

Наказом Міністерства освіти і науки України № 296-к від 22 червня 2017 року Про звільнення ОСОБА_1В. на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України звільнено ОСОБА_1 з посади директора Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі у зв'язку з закінченням дії контракту від 22 серпня 2011 року (підпункт 1, пункту 26 контракту), укладеного між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ОСОБА_1 (а.с. 30).

Таким чином, МОН України, не бажаючи продовжувати контракт, поставило вимогу про припинення трудових відносин на наступний день після видачі наказу про поновлення. Тому доводи позивача, що відбулася пролонгація контракту, оскільки ним виконувалися трудові обов'язки до 13.09.2016, не відповідає встановленим судом обставинам.

Окрім того, пунктом 28 контракту, передбачено, що за два місяці до закінчення строку дії цього контракту за угодою сторін може бути укладний новий контракт.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що після закінчення строку дії контракту сторони досягнули домовленості продовження трудових відносин шляхом на укладення нового контракту.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу МОН України задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року скасовано. В позові ОСОБА_1 до МОН України, ДПТНЗ Тернопільське вище професійно-технічне училище ресторанного сервісу і торгівлі про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Оскаржуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року, позивач в апеляційній скарзі зіслався лише на один довід, а саме те, що відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України (в редакції чинній, на момент винесення рішення) суд повинен був зупинити провадження у справі, оскільки у провадженні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ перебуває аналогічна справа щодо правомірності звільнення його з посади директора Державного професійно-технічного навчального закладу Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі.

Колегія суддів вважає вказаний довід безпідставним, оскільки відповідно до п,п.1, 4 Наказу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №80/0/14-17 від 15 грудня 2017 року Про припинення діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, утворення ліквідаційної комісії та заходи з припинення діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ передбачено, що днем припинення діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є 15 грудня 2017 року, а також зупинено введення справ, що надійшли на розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, до автоматизованої системи документообігу суду (комп'ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду).

Як зазначено в п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, ОСОБА_6 Палатою Верховного Суду.

Враховуючи те, що дана справа не передана на розгляд палати, об'єднаної палати, ОСОБА_6 Верховного Суду, тому підстав зупиняти провадження у вказаній справі немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 05 січня 2018 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судові витрати понесені в зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 березня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7