Провадження № 2/761/738/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Юлія Павлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна про визнання договорів недійсними та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Юлія Павлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна про визнання договорів недійсними та визнання права власності.

В позовних вимогах позивач просив: визнати недійсним договір дарування квартири № АДРЕСА_7, який був укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патреєвою Юлією Павлівною та зареєстрований в реєстрі за № 250; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_7, який був укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патреєвою Юлією Павлівною та зареєстрований в реєстрі за № 251; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №510; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 21.03.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №428; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на квартиру № АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_7.

Вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_13 та після його смерті була заведена спадкова справа. До спадкового майна відноситься квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3. Позивач відноситься до п'ятої черги спадкоємців, так як є чотириюрідним братом померлого, що підтверджується рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 15.11.2016 року у справі №2-о/408/344/16. Позивач постійно проживав з померлим на час смерті, тому у відповідності до положень ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців не відмовився від її прийняття.

Інших спадкоємців немає. ОСОБА_5, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 подавали також заяви про прийняття спадщини після померлого, проте після спливу 6 місячного строку.

Як зазначає позивач, він не може отримати спадкове майно, так як воно 10.02.2016 року незаконно відчужене третіми особами після смерті ОСОБА_13 та у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартири.

Позивач зазначає, що договори дарування квартир від 10.02.2016 року згідно з якими власниками квартир став ОСОБА_7 є недійсними оскільки не було волевиявлення ОСОБА_13 на їх відчуження, так як він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Крім того 29.03.2016 року ОСОБА_7 продав квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_9

А квартиру АДРЕСА_5 передав в іпотеку ОСОБА_8 за Договором іпотеки від 21.03.2016 року.

Поскільки ОСОБА_7 не набув право власності на квартиру, він не міг її передавати в іпотеку, тому договір є недійсним.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що ОСОБА_12 був інвалідом-колясочником І групи та з січня 2007 року перебував на утриманні і проживав однією сім'єю з ОСОБА_13, який 10.07.2013 року був знайдений померлим. Оскільки ОСОБА_12 за відсутності роботи вів бродяжницький спосіб життя вдень (просив милостиню), повернувшись додому, як він стверджував, 18.06.2013 року до ОСОБА_13 і не міг потрапити до квартири, оскільки той йому дверей так і не відчинив. 10.07.2013 року ОСОБА_13 був знайдений мертвим у квартирі за зверненням сусідів через гнилісний запах з квартири. 13.01.2015 року ОСОБА_12 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки був утриманцем ОСОБА_13 Сусіди померлого ОСОБА_13, окрім ОСОБА_12 нікого в квартирі не бачили, так як померлий був дитиною сиротою та вихованцем дитячого будинку, своєї родини не мав та все життя опікувався інвалідами, доглядав за ними і допомагав їм. З міста Києва багато років не виїжджав. Після своєї смерті ОСОБА_12 склав заповіт на ім'я ОСОБА_2, який прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини. Крім того представник посилалась на ч.ч. 5, 7 ст.82 ЦПК України та зазначила, що так як позивач не є родичем померлого ОСОБА_13, тому він не є належним позивачем.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

ОСОБА_7 згідно повідомлень працівника Укрпошти помер (а.с.38 т.2), тому суд направляв запит до відділу державної реєстрації смерті в м.Києві для отримання інформації. Проте листом від 11.01.2018 року суд було повідомлено, що смерть ОСОБА_7 не реєструвалась Водночас 26.01.2018 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_7 в яких він зазначає, що договори дарування квартири є дійсними, відсутні підстави для визнання їх недійсними та просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_15 звернувся до суду із заявою в якій зазначив, що ОСОБА_5 визнає обставини та правовідносини, які встановлені іншим рішенням суду та не заперечує проти позову ОСОБА_4 у зв'язку з чим просить ухвалити рішення по суті позову на підставі наявних доказів та у відповідності до чинного законодавства. Також просила в подальшому розглядати справу без її участі та без участі її представника.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Юлія Павлівна в судове засідання не з'явилась, направила до суду пояснення в яких зазначила, що вона дійсно 10.02.2016 року посвідчила договір дарування спірних квартир за яким Дарувальником є ОСОБА_13, Обдарованим - ОСОБА_7 Сторони на посвідчення угоди з'явилися особисто та надали оригінали усіх необхідних документів, в тому числі і паспорти. Документи ніяких сумнівів не викликали, зокрема і паспорт ОСОБА_13 Водночас нотаріус зауважила, що позовна заява ОСОБА_4 і викладені в ній обставини викликають недовіру і великі сумніви.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли.

А тому суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання.

За клопотанням сторони позивача судом були витребувані документи щодо посвідчення договорів дарування, іпотечного договору, договору купівлі-продажу, матеріали спадкової справи після померлого ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та інформація з Київського міського бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації за померлим ОСОБА_13 права власності на спірні квартири.

На підставі заяви представника позивача Шевченківський районний суд м.Києва ухвалою від 07.02.2017 року наклав арешт на квартири № АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_7.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату було здійснено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із закінченням повноважень судді Маліновської В.М.

Під час слухання справи судом було встановлено, що ОСОБА_12 помер 06.01.2016 року та із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся ОСОБА_2, який був замінений як належний відповідач у справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представників сторін, врахувавши пояснення сторін, які не з'явились в судове засідання, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з актового запису про смерть №12684 від 30.07.2013 року, ОСОБА_13 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Суду не було надано свідоцтва про смерть.

Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_13 належала на праві власності квартира № АДРЕСА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 18.04.2002 року та квартира АДРЕСА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1998 року.

З матеріалів спадкової справи заведеної Дев'ятою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_13 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись:

-13.01.2015 року ОСОБА_16, який проживав з померлим на час його смерті та постановою державного нотаріуса від 30.01.2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на тій підставі, що пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого, відсутні докази фактичного прийняття спадщини, не підтверджено родинні відносини з померлим або факт проживання з померлим однією сім'єю на протязі п'яти років;

-25.02.2015 року ОСОБА_5, яка проживала з померлим однією сім'єю більше п'яти років та постановою державного нотаріуса від 04.08.2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не підтверджено факт проживання з померлим однією сім'єю на протязі п'яти років та відсутні оригінали правовстановлюючих документів;

-30.09.2015 року ОСОБА_17, як цивільна дружина померлого. Так як ОСОБА_17 не звернулась до нотаріальної контори особисто із необхідним пакетом документів, на даний час будь-яке рішення щодо її заяви не прийнято;

-19.07.2016 року ОСОБА_4, який прийняв спадщину та постановою державного нотаріуса від 18.08.2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом так як не підтверджено факт родинних відносин та не надано оригіналів правовстановлюючих документів.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 15.11.2016 року (справа №408/7011/16-ц) встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_13, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року, зазначивши що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є чотириюрідним братом ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набрало законної сили.

Крім того, Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 30.11.2016 року (справа №408/7282/16-ц) встановлено факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року постійно проживав зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_9.

Рішення суду набрало законної сили.

Постановою від 21.12.2016 року державний нотаріус Дев'ятої Київської нотаріальної контори Майданник І.В. відмовила ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_13 на тій підставі, що у ОСОБА_4 відсутні документи що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні посилалась на ч.5 та 7 ст.82 ЦПК України та зазначила, що вона бажає спростувати факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду (ч.7 ст.82 ЦПК України).

Крім того представник посилалась на ту обставину, що ОСОБА_13 з 1945 року по 1948 рік проживав у дідуся ОСОБА_19, навчався в Рафаїловській восьмирічній школі і як круглий сирота був оформлений в Ровеньковський дитячий будинок в 1948 році. В якому перебував з 28.04.1948 року по 25.09.1951 рік.

Проте представником в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_4 не проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_13 на день його смерті та не спростоване встановлено судом при вирішенні питання встановлення факту родинних відносин.

Крім того судом встановлено, що 10.02.2016 року між ОСОБА_13 (далі - Дарувальник) та ОСОБА_7 (далі - Обдаровуваний) був укладений Договір дарування квартири АДРЕСА_4.

Як зазначено в Договорі, квартира належить на праві власності Дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською районною державною адміністрацією м.Києва 10.03.1998 року згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1998 року №18356, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м.Києва 24.03.1998 року в реєстровій книзі №3967.

Крім того в цей же день - 10.02.2016 року між ОСОБА_13 (далі - Дарувальник) та ОСОБА_7 (далі - Обдаровуваний) був укладений Договір дарування квартири АДРЕСА_6.

Як зазначено в Договорі, квартира належить на праві власності Дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 18.04.2002 року за реєстровим №17-415, зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 13.06.2002 року в реєстровій книзі д. 756-174 за реєстровим №5536.

Також для укладення Договорів були надані інформаційні довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, виготовлені на замовлення ОСОБА_13 та довідку видану Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» про зареєстрованих в квартирі також видану на замовлення ОСОБА_13

ОСОБА_7 за Іпотечним договором від 21.03.2016 року передав в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики від 21.03.2016 року, укладеним з ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_7.

В цей же день було зареєстроване обтяження нерухомого майна.

За договором купівлі-продажу від 29.03.2016 року ОСОБА_7 продав квартиру АДРЕСА_8 ОСОБА_9

Станом на 22.01.2018 року квартира № АДРЕСА_7 належить на праві власності ОСОБА_7 та квартира АДРЕСА_7 належить на праві власності ОСОБА_9

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України унормовано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

В судовому засіданні було встановлено, що заповіт померлий ОСОБА_13 не складав. А тому спадкування має відбуватись за законом.

Стаття 1258 ЦК України визначає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.2).

У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (частина 1 статті 1265 ЦК України).

Інших спадкоємців, крім позивача, які мають право отримати спадщину судом не встановлено.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України)

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини, не відмовився від спадщини та відноситься до п'ятої черги спадкоємців, інші спадкоємці, які на даний час мають право отримати спадщину відсутні, постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_4 має право в порядку спадкування отримати майно, яке входить до спадкової маси після померлого ОСОБА_13

Водночас, так як договори купівлі-продажу 10.02.2016 року ОСОБА_13 не міг підписати так як помер ще приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_7 набув право власності з порушенням діючого законодавства, суд вважає за можливе визнати недійсним договір дарування квартири № АДРЕСА_7, який був укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патреєвою Юлією Павлівною та зареєстрований в реєстрі за № 250; договір дарування квартири АДРЕСА_7, який був укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патреєвою Юлією Павлівною та зареєстрований в реєстрі за № 251 та визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на квартиру № АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_7.

Однак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.03.2016 року та договору іпотеки від 21.03.2016 року, оскільки вони є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Юлія Павлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна про визнання договорів недійсними та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири № АДРЕСА_7, який був укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патреєвою Юлією Павлівною та зареєстрований в реєстрі за № 250.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_7, який був укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патреєвою Юлією Павлівною та зареєстрований в реєстрі за № 251.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на квартиру № АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 3 578 (три тисячі п'ятсот сімдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19 лютого 2018 року

Суддя: Н.Г. Притула