Провадження номер 2/741/275/18
Єдиний унікальний номер 741/266/18
РІШЕННЯ

іменем України

27 квітня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Плоске в особі Мринської сільської ради Чернігівської області про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до територіальної громади с. Плоске в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав до типу колгоспного двору. Мати позивача ОСОБА_3, яка була членом колгоспного двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Сам позивач був прописаний у вищевказаному будинку до 1988 року, але в 1988 року виписався з будинку. Останнім членом колгоспного двору залишався батько позивача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто до моменту набрання чинності Законом України «Про власність», яким було припинено статус колгоспних дворів. З 01.04.1989 домогосподарство мало припинити статус колгоспного двору, але в сільській раді статус двору не змінювався, хоча у дворі ніхто не був зареєстрований. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 першої черги за законом. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління його майном. Крім нього, спадщину фактично ніхто не прийняв, на день смерті батько проживав один. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4

У судове засідання позивач не з'вився, але подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача територіальної громади с. Плоске в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Староста с. Плоске направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд розглядає справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованих та проживаючих осіб у ньому не було. Будинок перебував у власності ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 348 від 14 червня 2017 року (а. с. 10).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 563 ЦК УРСР у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_4, якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Із вищевказаної довідки Мринської сільської ради вбачається, що після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, інших членів колгоспного двору не залишилося, станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованих та проживаючих осіб у колгоспному дворі не було. Отже, до будинку по АДРЕСА_1, яке мало статус колгоспного двору, після смерті ОСОБА_4 застосовуються загальні правила спадкування, визначені в розділі VII ЦК УРСР «Спадкове право».

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 41). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7). А, отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що на день своєї смерті ОСОБА_4 проживав АДРЕСА_1 один, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 362 від 26 червня 2017 року (а. с. 11).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 92 від 07 лютого 2018 року (а. с. 12).

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 № 281/2017 убачається, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, крім його сина ОСОБА_2, немає (а. с. 37-39).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, станом на 15.04.1991 зареєстрованих осіб у ньому не було, із введенням у дію 15.04.1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 147/02-31 від 13 лютого 2018 року (а. с. 9).

Матеріали справи підтверджують, що на житловий будинок по АДРЕСА_1 Чернігівської області виготовлена технічна документація. Згідно з довідкою КП «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської районної ради про технічний стан нерухомого майна самочинного будівництва не виявлено (а. с. 13). Згідно з довідкою КП «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської районної ради спірний будинок станом на 31.12.2012 на праві приватної власності не зареєстрований (а. с. 14).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 15.02.2018 складає 37048 грн. (а. с. 15).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», ганку «а1», сараю «Б», погреба «П», колодязя «К», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, загальною площею 52,7 кв. м житловою площею 17,4 кв. м. ринковою вартістю станом на 15.02.2018 37048 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий