ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 644/7239/18

провадження № 22-ц/818/1308/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2018 року (головуючий суддя першої інстанції Сітало А.К.),

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якій просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 010/0488/82/0143390 від 30.09.2013 року у розмірі 54 067,14 грн.

Представником позивача до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу ОСОБА_2

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2018 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором не є співмірною з вартістю нерухомого майна щодо якого позивач просив вжити заходи забезпечення, крім, того відсутні докази ухилення відповідача від виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з ухвалою АТ Райффайзен Банк Аваль» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказану ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, висновки суду викладені в ухвалі не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги позивач також зазначає, що під час ухвалення судового рішення судом не надано оцінки наданим позивачем доказам, а саме розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Судом неповно встановлено обставини у справі та невірно надану оцінку наданим доказам що призвело до неповноти встановлення фактичних обставин справи та неповноти досліджень доказів, що мають істотне значення для вирішення питання про забезпечення позову.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції не перевірив чи є гарантована реальна можливість у Банку захистити свої порушені права та не встановив обставини ускладнення чи утруднення унеможливлення виконання рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 6).

Позивачем заявлено про забезпечення позову, а саме накласти арешт на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу ОСОБА_2

Необхідність такого забезпечення позивач обґрунтовував тим, що відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 54067,14 грн та зобов'язання належним чином не виконує, щомісячних погашень кредиту не здійснює, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Таким чином, представник позивача вважав, що ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову відповідає зазначеним вимогам.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно обумовлених ризиків, що можуть виникнути до моменту прийняття судового рішення по суті, то колегія суддів зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором суму у розмірі 54 067,14 грн, яка не співмірна з вартістю майна відносно якого позивач просить накласти арешт.

Погоджуючись з висновком суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, судова колегія зазначає, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову, порушує інтереси відповідача та чинить перешкоди у користуванні майном, що належить йому на праві власності.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо намагань його ухилення від виконання судового рішення, то вони не спростовують висновків суду, оскільки матеріали справи доказів ухилення від виконання рішення, якщо таке буде існувати не містять.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, зазначеним доводам надана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правові підставі для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В.Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 23 листопада 2018 року