справа № 166/107/18
провадження № 2/166/67/18
24 квітня 2018 року ​ смт. Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Лозицького С.О.,
за участю секретаря Заєць Н.П.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт.Ратне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, -
ОСОБА_1 (надалі-Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2А.(надалі-Відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 23.06.2015 року між Позивачем, який є Приватним підприємцем та Відповідачем було укладено договір оренди легкового автомобіля, відповідно до умов якого, останній взяв у користування належний позивачу автомобіль марки ВАЗ 210994-20, державний номерний знак АС 1446АР, вартість якого становила 100 000,00 грн.
Відповідно до умов договору оренди, орендодавець зобовязується передати за плату орендареві у строкове користування, а орендар зобовязується прийняти у строкове користування легковий автомобіль, що визначений у цьому договорі та зобовязується сплачувати орендодавцеві орендну плату.
Згідно п.4.1 Договору оренди визначено строк користування автомобілем, що орендується з 23.06.2015 року до 31.12.2015 року.
Згідно п.5.1 Договору оренди, орендна плата встановлюється в розмірі 1000,00 грн. за кожен тиждень строку користування автомобілем, що орендується.
П.7.1 Договору оренди встановлює обовязок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Відповідно до п.10.2 строк цього договору починається у момент визначений у п.10.2 цього Договору та закінчується після повного виконання зобовязань сторонами. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
Згідно п.9.1 договору оренди у випадку порушення зобовязання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. Порушення договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.(п.9.1.1)
Як вже зазначалося, плата за користування орендованим транспортним засобом повинна була сплачуватися орендарем щотижнево. Проте, Відповідач не виконуючи умови договору оренди, не сплачував Позивачу орендну плату, на усні вимоги щодо необхідності оплати не зважав, зволікав протягом тривалого часу, вподальшому були втрачені будь-які контакти з Відповідачем, на телефонні дзвінки не відповідає.
Станом на 01.01.2018 року борг щодо сплати орендних платежів відповідачем не погашений, у звязку з чим Позивачу спричинені збитки у вигляді інфляційних втрат, також орендар зобовязаний сплатити 3% річних та пеню за прострочення оплати. А всього заборгованість складає 52 789,93 грн.
15.01.2018 року на адресу Відповідача була направлена претензія з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 1 150,00 (одна тисяча сто пятдесят) доларів США і 250 (двісті пятдесят) Євро, яка була залишена без розгляду та задоволення.
ОСОБА_1 вважає, що ним були вжиті заходи досудового врегулювання спору з Відповідачем, які не дали результатів. Враховуючи зазначені обставини, Позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та його відновлення.
ОСОБА_1 просить стягнути в з Відповідача заборгованіссть по сплаті орендної плати згідно договору оренди легкового автомобіля від 23.06.2015 року в сумі 52 789,93 гривень.
Позивач надав в судове засідання письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог, відносно ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча своєчасно був повідомлений про час, місце та дату розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ст. 280 ЦПК України, Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку,
про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав:
Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного судочинства.
Згідно ч. 1 цієї статті, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з позову, обов'язки Відповідача сплачувати на користь Позивача орендні платежі в розмірі 1000,00 грн. щотижня були передбачені умовами договору оренди автомобіля від 23.06.2018 року, що був підписаний між сторонами.
Вказаний договір за своєю суттю є договором оренди транспортного засобу між фізичними особами, що чітко вбачається з пункту 1, а тому, за змістом ст. 799 ЦК України, підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Проте, договір оренди автомобіля від 23.06.2018 року укладений між сторонами в простій письмові формі та нотаріально не посвідчений. На неодноразові вимоги Суду щодо надання оригіналу вказаного договору, позивачем було проігноровано.
Враховуючи, що ст. 220 ЦК України прямо закріплює, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, Суд вважає, що непосвідчений нотаріально договір оренди автомобіля від 23.06.2018 року є нікчемним.
Згідно ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Стаття 236 ЦК України встановила, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
За правилом ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
За таких обставин, договір оренди автомобіля від 23.06.2018 року, за умовами якого на відповідача було покладено ряд обов'язків, як нікчемний правочин, не створює юридичних наслідків з моменту його підписання, а тому і не породжує у Відповідача правового зобов'язання сплачувати позивачу кошти в якості орендних платежів та відшкодовувати будь-які суми.
З урахуванням того, що підставою пред'явлення Позивачем позовних вимог до Відповідача про стягнення коштів є умови нікчемного договору, виходячи з положень ст.ст. 215, 216, 236, 509, 526 ЦК України, зобов'язання орендодавця та орендаря між цими особами не існували, а тому Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 216, 215, 220, 236, 799 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 12, 13, 81, 247, 263-265, 280-281 ЦПК України
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати згідно договору оренди легкового автомобіля від 23.06.2015 року в сумі 52 789 ( п'тдесят тисяч сімсот вісімдесят дев'ять)гривень 93 копійок -відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Лозицький С.О.