Провадження №: 4-с/752/101/18
УХВАЛА Іменем України

26.02.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.,

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільна справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, -

В С Т А Н О В И В:

скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державних виконавців Відділу ДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві Проц В.С. та Бережної О.О., посилаючись на те, що Голосіївським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист по справі № 2-1055/11 від 30.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк аваль» боргу у розмірі 1483198 грн. 98 коп.

Згідно вказаного виконавчого листа державним виконавцем Проц В.С. 04.01.2013 року було відкрито виконавче ВП № 35871917.

01.08.2014 року державним виконавцем Бережною О.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

20.01.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме з підстав відсутності майна в боржника, та вказано, що повернення документу не позбавляє права стягувача пред»явити виконавчий документ для повторного його виконання у встановлений законом строк.

Про постанову державного виконавця про накладення арешту боржник ОСОБА_1 дізнався лише в листопаді 2017 року, коли отримано інформацію від Головного територіального управління юстиції, а тому строк оскарження даної постанови був пропущений ним з поважних причин.

Скаржник вважає, що оскільки всі постанови в рамках даного виконавчого провадження не були вручені скаржнику, а тому порушено закон і дії державних виконавців мають бути визнані незаконними, а постанова про арешт підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, заявник просив поновити строк подання скарги на дії державних виконавців; визнати дії державних виконавців відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві проц. В.С. та Бережної О.О. протиправними та зобов»язання скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що був накладений постановою державного виконавця від 01.08.2014 року у виконавчому провадження № 35871917.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в заяві.

У судове засідання представники Відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з»явились. Про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторони заявника, з»ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з поданої скарги, 30.03.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист по справі № 2-1055/11 від 30.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк аваль» боргу у розмірі 1483198 грн. 98 коп.

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначив, що згідно виконавчого листа № № 2-1055/11 державним виконавцем 04.01.2013 року було відкрито виконавче ВП № 35871917.

01.08.2014 року державним виконавцем Бережною О.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 22911/2-17 від 27.11.2017 року адвокату ОСОБА_5 надано відповідь про те, що згідно отриманої пошукової інформації за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження за наявних матеріалів вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження за реєстровим номером ВП 35871917 з виконання виконавчого листа № 2-1055/11 від 30.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк аваль» боргу у розмірі 1483198 грн. 98 коп., в рамках якого накладено арешт на майно боржника. Дане провадження завершено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв»язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та виконавчий лист повернено стягувану.

Станом на 27.11.2017 року виконавчий документ повторно не пред»являвся та на примусовому виконанні не перебуває. Додатково зазначено, що враховуючи закінчення строку, встановленого п. 128 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, зберігання реєстрів на відправлення кореспонденції, встановлення факту направлення на адресу боржника копій процесуальних документів не виявилось можливим.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із статті 19 Конституції України, органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме ч. 1статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вимогст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється, поміж іншого, на засадах верховенства права; обов'язковості виконання рішень: законності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції Закону, що діяла на час відкриття виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадовихосіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення,- протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ст. 23 Закону, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, пред'явленням виконавчого документа до виконання.

У відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно вимог ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії державних виконавців були правомірними та діяли вони з додержанням вимог закону, а відтак скарга на дії державних виконавців є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Матеріали справи не містять доказів того, що виконавче провадження № 35871917 щодо виконання виконавчого листа по справі № 2-1055/11 від 30.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк аваль» боргу у розмірі 1483198 грн. 98 коп., - закінчено, а тому суд не вбачає підстав для скасування арешту майна боржника.

Разом з тим, суд дійшов висновку про поновлення строку звернення зі скаргою, оскільки як зазначив скаржник у скарзі, що про існування арешту на належне йому майно йому стало відомо, коли була отримана відповідь із територіального управління юстиції, а тому строк оскарження даної постанови був пропущений ним з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 448 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість поновлення строку для подання скарги для захисту своїх порушених прав.

Керуючись ст. ст. 11, 22, 23, 47, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії державних виконавців.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.П. Черндніченко