Справа № 462/2546/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/642/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м.Львів

Справа № 462/2546/18

Провадження № 22ц/811/642/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 13 червня 2018 року (суддя Палюх Н.М.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного ВП ГУ НП Львівської області про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

2 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України в його користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 30 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10. ведеться досудове розслідування у кримінальному провадженні №60001409 від 22 квітня 2016 року за ст.125 КК України. 18 квітня 2016 року ОСОБА_4 скоїв проти нього кримінальне правопорушення за ст. 125 КК України. Перебіг давності за скоєний злочин закінчується 18 квітня 2018 року. Спочатку дане кримінальне провадження вела слідчий СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5, яка не провела жодних слідчих дій і протягом 8 місяців умисно затягувала розгляд досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, чому він був змушений звертатися до керівництва СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області про її відвід. Вказує, що вже понад рік триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10.,тобто термін на притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності вже закінчився відповідно до 4.1 ст. 49 КК України. В зв'язку із бездіяльністю слідчим ОСОБА_10. та умисним затягуванням оголошення про підозру ОСОБА_6, він був змушений звернутися до слідчого із клопотанням про оголошення підозри ОСОБА_4 у вчиненні проти нього кримінального правопорушення за ст. 125 КК України, так як в матеріалах справи наявні 2 висновки судової-медичної експертизи щодо отримання ним легких тілесних ушкоджень після конфлікту із ОСОБА_4 Однак, 21 серпня 2017 року ним було отримано копію постанови слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10. від 17 серпня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №60001409 від 22 квітня 2016 року. Вбачає в діях слідчих ОСОБА_9. та ОСОБА_10. зловживання владою, службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самих себе всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та його інтересам, та містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Незаконними, протиправними діями слідчих СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7, ОСОБА_10. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність двох слідчих, їх умисел на закриття кримінального провадження за нібито відсутністю ознак кримінального правопорушення, визначення його підозрюваним, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. 11 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м.Львова у справі №466/9343/17 зобов'язано службову особу ЛМП №2 зареєструвати його заяву від 20 листопада 2017 року та внести відомості до ЄРДР щодо слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10. за ст.364 КК України, ведеться досудове розслідування прокуратурою Львівської області. 16 листопада 2017 року постановою слідчого ОСОБА_10. закрито кримінальне провадження №60001409 від 22 квітня 2016 року за ст.125 КК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, хоча висновком судово-медичної експертизи №781 від 25 квітня 2016 року у нього виявлено легкі тілесні ушкодження. 26 грудня 2017 року Залізничним районний судом м.Львова у справі №462/280/17 встановлено ознаки бездіяльності слідчого ОСОБА_10. та скасовано постанову від 16 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження №60001409 від 22 квітня 2016 року за ст. 125 КК України. Таким чином, повна бездіяльність протиправність дій слідчих ОСОБА_7. та ОСОБА_10. у вказаному кримінальному провадженні є доведеною, встановленою судом та не потребує додаткового доказування. Йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 30000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не в повній мірі охоплює понесені ним моральні страждання через неправомірну бездіяльність Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області. Неправомірна бездіяльність відповідача спричинила виникнення у нього душевних страждань, переживань, болі у ділянці серця, головного болю, порушення режиму сну. Вказує, що у зв»язку з цим він пройшов тривалий курс лікування неврологічних захворювань у Комунальній 3-й міській поліклініці. Визначений судом розмір шкоди, на його думку є заниженим. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2017 року у справі №466/9343/17 зобов'язано службову особу Львівської місцевої прокуратури №2, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зареєструвати заяву ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення від 20 листопада 2017 року та у відповідності до вимог ст..214 КПК України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, надіславши йому копію витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з даної ухвали, судом встановлено, що 20 листопада 2017 року заявником ОСОБА_2 на адресу керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 була подана заява про вчинення кримінального правопорушення слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10. за ознаками ст. 364 КК України. В цій заяві ОСОБА_2 зазначив про те, що 18 квітня 2016 року ОСОБА_4 скоїв проти нього кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 КК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за такий злочин закінчується 18 квітня 2018 року. Спочатку досудове розслідування у кримінальному провадженні №60001409 від 22 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, вела слідчий СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5, яка впродовж 8 місяців не провела жодних слідчих дій, умисно затягуючи досудове розслідування, а тому він змушений був звернутись до керівництва цього відділу поліції про її відвід. На даний час вже 9 місяців триває повна бездіяльність слідчої СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10., яка проводить досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні. Вона безпідставно і умисно затягує в оголошенні підозри ОСОБА_4, який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 26грудня 2017 року у справі №462/280/17 скасовано постанову слідчого ВП Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10. від 22 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Матеріали кримінального провадження №60001409 направлено в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування. Вказана ухвала остаточна в силу ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду ( підпункт 5 пункту 4 цього Положення ).

У відповідності до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди в сумі 30000 грн. З врахуванням обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, внаслідок бездіяльності слідчих ОСОБА_7. та ОСОБА_10., та виходячи з вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сума, яку просить стягнути позивач в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню, а тому необхідно стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 3000 грн. моральної шкоди.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те що стягнутий розмір шкоди є заниженим та не відповідає встановленим обставинам справи щодо понесених позивачем моральних страждань, колегія суддів виходить з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані доводи.

В решті рішення не оскаржується і не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 375ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384, 388 - 391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, оскільки розгляд справи без виклику учасників справи.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили 22 листопада 2018 року

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення 23 листопада 2018 року

Помічник судді М.Б. Борачок