У Х В А Л А

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 552/3833/15-ц

провадження № 61-8599св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року у складі судді Самсонової О. А. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у складі колегії суддів Пилипчук Л. І. Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

Позов мотивований тим, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредитка «Універсальна», виданої на ім'я позивача, визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13 135 грн з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на її ім'я, нечинною та зобов'язано банк повернути їй кошти в сумі 13 135 грн шляхом відновлення на картковому рахунку.

На час звернення до суду із позовом зазначене рішення суду не виконано.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню у розмірі 8 458,94 грн, проценти за користування коштами - 5 065,08 грн, інфляційні втрати - 7 527,71 грн та три проценти річних - 695,26 грн, а всього 21 746,99 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 пеню за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року в сумі 8 458,94 грн, компенсацію інфляційних втрат за період з 24 грудня 2014 року по 01 вересня 2016 року в сумі 7 527,71 грн, три відсотки річних за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року у розмірі 695,26 грн, проценти за користування коштами за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року в сумі 257,67 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що неповернення коштів на картковий рахунок позивача є простроченням грошового зобов'язання, а тому на підставі положень пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статей 536, 625, 1048, 1214 ЦК України наявні підстави для цивільно-правової відповідальності банку за весь час прострочення, починаючи від дня здійснення несанкціонованої платіжної операції.

Вина банку при здійсненні несанкціонованої платіжної операції встановлена судовим рішенням, а тому в силу частини третьої статті 61 ЦПК України зазначена обставина не підлягає повторному доказуванню в цій справі

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано статтю 625 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки вони виникли на підставі судового рішення і врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що судами не враховано положення частини другої статті 258 ЦК України, відповідно до яких позовна давність до вимог про стягнення пені застосовується в один рік.

Крім того, законом відповідальність банку за протиправні дії третіх осіб, вчинених щодо майна користувача банківських послуг не передбачено, а судом не встановлено вини відповідача у перерахуванні коштів з карткового рахунку.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, зазначаючи про те, що судові рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, а тому просила залишити їх без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року справу № 552/3833/15-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 552/3833/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 Верховний Суд України висловив різні правові позиції щодо застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 686/21962/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№ 552/3833/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 686/21962/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пункту 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 552/3833/15-ц за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 686/21962/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіВ. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат В. П. Курило