Справа № 275/699/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі: Марієвській Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, в обґрунтування своїх вимог зазначивши наступне. Так, на протязі 2015-2017 років позивачка як власник будинку АДРЕСА_1 неодноразово зверталась до Брусилівської районної державної адміністрації, управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, а також до відповідача ОСОБА_3, який мешкає на суміжній земельній ділянці за адресоюАДРЕСА_2, знести самовільно збудований гараж, в якому змонтований котел на дровах, а також туалет, оскільки вказані забудови збудовані самовільно в порушення будівельних та санітарних норм, труба з котла знаходиться на відстані 5,5 м від її будинку і весь дим із котла, коли той задіяний, знаходиться на її подвір'ї, та її родині неможливо дихати свіжим повітрям, а крім того існує загроза для здоров'я, отруєння чадним газом. Крім того, вказала, що збудований її сусідом на відстані менше одного метра від її будівлі туалет не обладнаний каналізацією, і весь неприємний запах стоїть у її дворі, що створює некомфортні умови її проживання. Зазначила, що на даний час відповідач самовільно здійснює інші добудови до збудованих вищевказаних об'єктів, чим, на думку позивачки, порушує її право користування власністю та чинить перешкоди в користуванні майном. Просила з метою усунення перешкод у користуванні власністю позивачки зобов'язати відповідача ОСОБА_3 знести самовільно зведені ним споруди на території домоволодіння, розташованого за адресоюАДРЕСА_2, а саме гараж з котельнею та туалет.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, яку просили задовольнити. Додатково позивач ОСОБА_1 вказала, що відповідач рубить дрова в самовільно збудованому гаражі так, що в її будинку деренчать вікна, що їй дуже заважає. Зазначила, що неодноразово викликала представників органів, що контролюють дотримання пожежної безпеки, органів архітектурно-будівельного контролю, які підтвердили, що відстань від її будинку до самовільно збудованого відповідачем гаража в порушення встановлених норм складає менше 5 метрів. Також відмовились від частини позовних вимог, а саме щодо знесення самовільно збудованого туалету, оскільки вказані вимоги нею були заявлені помилково та такої перешкоди у користуванні власністю у позивачки не існує.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.03.2018р. заяву ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог було задоволено, та провадження у справі у цій частині було закрито.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечували, подавши відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач підтвердив, що на земельній ділянці, що належить йому на праві власності, ним з дозволу виконкому Брусилівської селищної ради Житомирської області, а саме рішення № 48 від 21.07.2006р., яким надано дозвіл на перебудову літньої кухні та гаража в житловий будинок, було побудовано житловий будинок АДРЕСА_2, який на даний час належить йому на праві власності. Вказав, що гараж, дозвіл на перебудову якого йому надано ще у 2006 році, він не має можливості добудувати, тобто гараж є недобудованим. Підтвердив, що в гаражі ним встановлено твердопаливний котел для опалювання будинку твердим паливом, в тому числі й дровами. Однак, на думку відповідача, це ніяким чином не може заважати сусідам, оскільки витяжна труба від котла має висоту близько 8 метрів, а тому дим, який виходить з труби, ніяк не може потрапити в сусідні будинки, оскільки виходить значно вище будинків. Також зазначив, що жодних доказів, що дим з котла заходить в її будинок, позивач не надала. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Також відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, в якій просив суд зобов'язати ОСОБА_1 знести приміщення туалету, що розташовано біля будинку позивачки, яка ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.10.2018р. була об'єднана в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 Однак в подальшому ОСОБА_3 відмовився від вказаного позову через усунення зазначених перешкод позивачкою, та ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.03.2018р. провадження у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 було закрито.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, позивач ОСОБА_1 є співвласницею будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 03.11.2004 року (а.с. 94-95).

Відповідач ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.01.2015р., серія НОМЕР_1, виданого реєстраційною службою Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с. 84, 85).

При цьому вказаний будинок було побудовано відповідачем на підставі рішення № 48 від 21.07.2006р. виконкому Брусилівської селищної ради Житомирської області, яким ОСОБА_3 було надано дозвіл на перебудову літньої кухні та гаража розміром 10 х 12 м на житловий будинок в АДРЕСА_2 на власній земельній ділянці (а.с. 86, 103).

Крім того, рішенням виконкому Брусилівської селищної ради Житомирської області № 60 від 11.08.2006 року відповідачу ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво погосподарської споруди розміром 4 х 5 м в АДРЕСА_2, на власній земельній ділянці (а.с. 104).

Також судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 у 2015 році розпочато прибудову до будинку приміщення гаража.

Згідно акту обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_1 проведеного комісією Брусилівської селищної ради 22.05.2015р., ОСОБА_3 на власній земельній ділянці по АДРЕСА_2, розпочав будівництво гаража (стадія фундамент), відстань від котловану фундаменту до межі сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 1 м 20 см та до житлового будинку на вказаній сусідній земельній ділянці - 5 м 60 см. Комісією було рекомендовано ОСОБА_3 будівництво гаража здійснювати на відстані 8 метрів від сусіднього житлового будинку з дотриманням протипожежних розривів відповідно до п. 3.25а ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 7).

З листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області № 1006 - 4 -8/5161/16 від 29.12.2016 року вбачається, що 14.07.2015р. під час проведення позапланової перевірки представником управління встановлено, що по АДРЕСА_2 забудовник ОСОБА_3 провів будівельні роботи з прибудови до житлового будинку без отримання належних дозвільних документів, про що складені акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про з вимогою негайно припинити виконання будівельних робіт і оформити відповідну дозвільну документацію на будівництво (а.с. 8).

З листа Брусилівського районного сектору управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області № 80 від 05.03.2018р. випливає, що під час проведення перевірки встановлено, що відстань від існуючого житлового будинку АДРЕСА_1, до прибудови житлового будинку АДРЕСА_2 складає до 5 метрів, тоді як повинна становити від 8 до 10 метрів в залежності від ступеня вогнестійкості будівель згідно додатку 3.1. ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». При цьому уникнення вищевказаного питання відповідно до ст. 30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» можливо шляхом звернення фізичної особи, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, за отриманням технічних умов у відповідний орган з заявою щодо їх надання. (а.с. 113).

Так, питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того мають бути доведеними факти істотного порушення будівельних норм і правил та неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

У той самий час частиною другою статті 386 ЦК України, на яку також посилалась позивачка як на правову підставу своїх вимог, закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак позивач повинен довести, що були порушені (чи існує можливість порушення) його права, свободи чи інтереси.

Однак, звертаючись з позовом про знесення самовільно зведеного гаража та котельні, позивач ОСОБА_1 не навела достатніх доказів того, що зведені будівлі порушують її права як власника сусіднього будинку. Її твердження про те, що дим з котла, що розташований у гаражі ОСОБА_3, попадає в її будинок, належним чином не доведені та ґрунтуються лише на поданих суду фотографіях, з яких вказані обставини встановити неможливо.

При цьому слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 6 вказаної статті встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу статті 376 ЦК України випливає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним порушенням будівельних норм і правил ( у тому числі за відсутності проекту), допустимо лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до норм і правил, визначених державними правилами і санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Зазначені обставини також не були доведені позивачем.

Крім того, порушення свого права на безпечне володіння майном позивач ОСОБА_1 пов'язує з порушенням відповідачем ОСОБА_3 при зведенні гаражу протипожежних норм - недотримання ним нормативної відстані між будівлями.

Разом з тим, слід зазначити, що додаток 3.1. ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», порушення вимог якого ставиться в провину відповідачу при зведенні гаражу, передбачає, що відстані між будинками I і II ступенів вогнестійкості допускається передбачати менше 6 м за умови, якщо стіна вищого будинку, розміщеного навпроти іншого будинку, є протипожежною (примітка 6 таблиці 1 додатку). При цьому мінімальні протипожежні розриви між житловими будинками і господарськими будівлями у межах однієї присадибної ділянки не нормуються. При проектуванні та будівництві нових індивідуальних садибних будинків та господарських споруд, а також при повній їх перебудові в межах однієї садиби (зміна місця розташування, площі забудови, об'єму та поверховості будинку) в умовах забудови, яка склалася, відстані між житловими будинками та громадськими будівлями на двох сусідніх ділянках треба приймати за таблицею 1. Часткова реконструкція житлових будинків та господарських споруд на окремих садибних ділянках, які побудовані за раніше чинними нормативами, допускається за погодженням з місцевими органами архітектури і містобудування, державного пожежного та санітарного нагляду. В цьому випадку перебудова житлових будинків, їх господарських будівель та гаражів можлива за умови збереження існуючих відстаней між будівлями. (примітка 7 таблиці 1 додатку)

Отже, на думку суду, у зв'язку з існуванням в ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» заходів, які передбачають можливість зменшити у встановлений спосіб протипожежні розриви між будівлями ( отримання відповідних погоджень, будування протипожежної стіни тощо), не можна визнати обґрунтованим застосування до забудови ОСОБА_3 наслідків, передбачених ч. 7 ст. 376 ЦК України.

За таких обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання відповідача знести самовільно зведений гараж з котельнею задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення постановлено суддею у нарадчій кімнаті.

СУДДЯ О.С. Данилюк