Справа № 640/2525/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді - Шмадченко С.І.,

за участю секретаря - Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання тимчасового дозволу на виїзд за кордон без дозволу батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, яким просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Турецької республіки, Російської Федерації на протязі одного з літніх місяців 2018 року у супроводі його матері ОСОБА_1 або у супроводі осіб, які уповноважені нею без згоди та без супроводу батька ОСОБА_2 з метою відвідування дитиною родичів, його оздоровлення, розширення кругозору та ознайомлення з культурою країн відвідування.

В обґрунтування позову зазначила, що з 18.12.2004 року по 22.04.2016 рік позивач та відповідач перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3. Після розлучення син проживає з матір'ю. З квітня 2011 року родина розпалася остаточно. Батько життям сина не цікавиться, духовним та моральним розвитком не займається, участі у його вихованні та утриманні не приймає. Позивач вказує, що батько не проявляє інтересу до дитини. Відповідач уникає контактів з позивачем щодо вирішення питань утримання та виховання спільної дитини. З метою підтримання родинних зв'язків сина із родичами позивачки, що мешкають в Російській федерації, а також відвідування історико-культурних місць, що знаходяться в цій державі, для цілей оздоровлення дитини, розширення його кругозору та ознайомлення з культурою сусідньої країни, позивач із сином має намір в літні місяці 2018 року відвідати родичів та поїхати з екскурсіями в інші міста цієї країни, а також з метою оздоровлення до Турецької республіки. Крім того, з метою отримання дозволу відповідача, як батька їх спільної дитини, на її тимчасовий виїзд за кордон, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл, на що не отримала відповіді.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з′явився, викликався належним чином. Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не направляв.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного:

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач та відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 17.08.2016 р. (а/с.10). Дитина проживає з матір'ю. Даний факт підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні.

Судом встановлено, що вихованням, утриманням дитини повністю займається позивач. Відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків щодо дитини. З часу розлучення, матеріально утримувати дитину не допомагає, не спілкується з дитиною, не цікавиться вихованням, розвитком дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або ж за відсутності згоди одного із них.

Також, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 р. позивачці надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_3 за межі України, без згоди батька ОСОБА_2 строком на червень-серпень 2017 року.

Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду від відповідача у вигляді заяви на виїзд їх спільного сина за кордон в супроводі матері у літні місяці 2018 року, беручи за основу інтереси малолітнього ОСОБА_3, поїздка якого в країни ближнього та дального зарубіжжя лише сприятиме його розумовому та духовному розвитку, відпочинку та оздоровленню, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33, 51 Конституції України, ст. ст. 7 141,154,155 Сімейного кодексу України, ст. 7, 13, 265, 354 Цивільно процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з червня по серпень 2018 року до Турецької Республіки, а також в період з червня по серпень 2018 року до Російської Федерації у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та/або у супроводі уповноважених нею осіб без згоди та без супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя