Справа № 308/1964/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Гайданки Г.В.,

розглянувши у відкритому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд даної справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті.

22.11.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову, згідно з якою просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, та автомобіль НОМЕР_1, що знаходяться у користуванні ОСОБА_2 і передано родичам у власність дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4, в межах заявленого позову (ціна позову складає 419235,85 грн.).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа № 308/1964/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. В позовній заяві від 19.03.2018 року нею було заявлене клопотання про забезпечення позову згідно зі ст. 175 ч. 3 п. 7 ЦПК України щодо накладання арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2. 30.10.2018 року головуючою суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. було постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, згідно з якою їй було відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання.

Позивач вказує, що як повідомлялося у позовній заяві від 19.03.2018 року та у відповіді на відзив від 11.05.2018 року, врегулювати в досудовому порядку суперечку із ОСОБА_2 їй не представлялося можливим, так як ОСОБА_2 усіма правдами і неправдами відкуплявся від правосуддя, домовлявся з правоохоронними органами і був звільнений від покарання за сплинністю часу події злочину, а з нею він і не намагався домовитися і відшкодувати нанесенні їй збитки, а навпаки відхилявся усі 11 років від зустрічі з нею. Його автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак НОМЕР_2, яким ОСОБА_2 вчинив ДТП зі смертним наслідком (загинув її батько ОСОБА_5Л.), і який був замінений на АО 0405 МІ, слідчими органами не був покладений під арешт протягом 11 років досудового і судового слідства. ОСОБА_2 користувався транспортним засобом, і в цьому були заінтересовані правоохоронні органи, тому що віддали йому автомобіль під розписку. Про цей факт відчуження автомобіля зазначено в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2018 року суддею Шепетко І.О. у результативній частині.

Зауважує, що у своєму запереченні від 02.05.2018 року ОСОБА_2 дав чітко зрозуміти, що не збирається відшкодовувати їй заподіянні збитки, вчинені внаслідок злочину. Таке категоричне заперечення дає підстави вважати, що ці обставини мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, і ОСОБА_2, наскільки їй відомо, володіє квартирою по вул. 8-го Березня, 37/3, яка перебувала у спільній сумісній власності з його дружиною ОСОБА_6, однак в 2016 року свою частку він відчужив їй, та користується автомобілем «Шевролет Авео», номерний знак зазначено вище, який був зареєстрований на сина ОСОБА_4, а ОСОБА_2 на момент ДТП був його співвласником, однак, як зазначено вище, відчужив його з дозволу міліції ще в лютому 2006 році.

Позивач зазначає, що наскільки їй відомо ОСОБА_2 володіє квартирою по вул. 8-го Березня, 37/3, яка перебувала у спільній сумісній власності з його дружиною ОСОБА_6 та користується автомобілем «Шевролет Авео», як зазначено вище, який був зареєстрований на сина ОСОБА_4, а ОСОБА_2 на момент ДТП був його співвласником. Автомобіль знаходиться у власності його сина ОСОБА_4, а свою частку він відчужив дружині ОСОБА_3, як зазначено вище ще в 2016 році, з якою знаходиться у шлюбі, він не мав права в ході досудового та судового слідства відчужувати майно, однак це зробив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для зясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

В силу наведених положень цивільного процесуального закону розгляд даної заяви про забезпечення позову здійснено без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема згідно з п. 1 ч. 1 зазначеної статті позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Положенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобовязує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Як розяснено у п. п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судом, предметом позову в даній цивільній справі є стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування суми заподіяних збитків (матеріальна шкода) у розмірі 39235,85 грн., моральної шкоди в розмірі 380000 грн., всього 419235,85 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2018 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (інформаційні довідка № 146316437 від 21.11.2018 року) право власності на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_7 не зареєстровано.

За змістом положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства та розяснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки предметом спору є стягнення матеріальної шкоди в розмірі 39235,85 грн. та моральної шкоди в розмірі 380000 грн., а всього 419235,85 грн., завданої внаслідок злочину, суд вважає, що даний вид забезпечення позову накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2, яке належить йому на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Відтак, суд дійшов до висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову в даній справі підлягає до часткового задоволення шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, в межах заявленої суми позовних вимог в розмірі ціни позову 419235,85 грн. до вирішення спору по суті.

Що стосується вимог позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру по вул. 8-го Березня, 37/3, та автомобіль НОМЕР_1, що знаходяться у користуванні ОСОБА_2 і передано родичам у власність дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4, суд зазначає, що дані вимоги є неконкретизованими в частині населеного пункту, де знаходиться нерухоме майно, а також не підтверджено належними і допустимими доказами користування вищенаведеним майном саме відповідачем. Відтак, суд приходить до переконання, що зазначені вимоги ґрунтуються на припущеннях та до задоволення не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову в суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обовязок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 157, 259-261, 352-354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі № 308/1964/18, а саме, накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_2, в межах заявленої суми позовних вимог в розмірі ціни позову 419235 (чотириста девятнадцять тисяч двісті тридцять пять) гривень 85 коп. до вирішення спору по суті.

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Позивач (стягувач): ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Копію ухвали направити для виконання до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (вул. Заньковецької, 10, м. Ужгород, Закарпатська область) та учасникам справи для відома.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Строк предявлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Головуюча О.М. Світлик