Дата документу 20.11.2018 Справа № 332/1977/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №332/1977/17

Провадження №22-ц/807/81/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2018 року у справі за позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Головного управління Національної Гвардії України до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Запорізької міської ради про витребування майна,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Національної Гвардії України з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ІНВЕСТ ЗЮЙД», яке діє за себе та в інтересах учасників спільної діяльності Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, військової частини НОМЕР_1 Кримського територіального командування внутрішніх військ МВС України, останнім передана у власність квартира АДРЕСА_1 .

У подальшому, розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації від 11.04.2007 №1092 р «Про надання житлової площі військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 ВВ МВС України» затверджено спільне рішення житлово-будівельної комісії і командування військової частини НОМЕР_2 ВВ МВС України про надання житлової площі ОСОБА_3 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , оформлено ордер на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.05.2007 року в справі №32/214 за Головним управлінням внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України визнано право власності (оперативного управління державною власністю) на 16 житлових приміщень (квартир) в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну гвардію України» Головне управління Національної гвардії України є правонаступником Головного управління внутрішніх військ МВС України.

Проте, заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2013 у справі № 332/4931/13 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на вищевказану квартиру, яке за результатами розгляду апеляційної скарги Головного управління Національної гвардії України рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2016 скасовано та в позовних вимогах позивачу відмовлено.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.06.2017 №89469902 встановлено, що на підставі договору дарування № 443 від 27.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. спірна квартира була подарована ОСОБА_1 ..

Посилаючись на вказані обставини, просив суд витребувати на користь держави в особі Головного управління Національної гвардії України з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2017 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Національної Гвардії України, квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири не було зареєстровано, даний договір є нікчемним, та позивач не є тією особою, яка має право звертатися до суду із вимогами про вилучення майна, що додатково підтверджено рішенням Господарського суду м. Києва від 17.05.2007 року в справі №32/214. Вважає, що законно набула право власності на спірну квартиру, оскільки фактично набула власності у третього власника ОСОБА_6 .. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, що давало йому право на отримання всього майна або її частки.

Від заступника військового прокурора Центрального регіону України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом при винесенні оскаржуваного рішення вірно надана оцінка доказам у справі, а тому рішення є законним і обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог матеріального та процесуального права ( т.2 а.с.1-8).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 11.09.2018 року справу передано у провадження судді Полякова О.З..

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 21 вересня 2018 року та від 25 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 10.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 07.11.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ІНВЕСТ ЗЮЙД», яке діяло за себе та в інтересах учасників спільної діяльності: Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, військової частини НОМЕР_1 Кримського територіального командування внутрішніх військ МВС України, останнім продана та передана у власність квартира АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.7-9).

Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації №1092р від 11.04.2007 року «Про надання житлової площі військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 ВВ МВС України» затверджено спільне рішення житлово-побутової комісії і командування військової частини НОМЕР_2 ВВ МВС України про надання житлової площі ОСОБА_3 та оформлення ордеру на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 складом сім`ї дві особи: ОСОБА_3 квартиронаймач, ОСОБА_4 чоловік ( т.1 а.с.109-116).

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.05.2007 у справі №32/214 визнано за Головним управлінням внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України право власності (оперативного управління державною власністю) на житлові приміщення (квартири), зокрема, і на квартиру, що находиться за адресою: АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.104-108).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну гвардію України» Головне управління Національної гвардії України є правонаступником Головного управління внутрішніх військ МВС України.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2013 у справі №332/4931/13 задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру, яке рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2016 року скасовано та у позовних вимогах ОСОБА_5 відмовлено. ( т.1 а.с.22-28).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.06.2017 № 89469902 встановлено, що на підставі договору дарування №443 від 27.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. спірна квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ( т.1 а.с.29-32).

Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С., 27.02.2014 року ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2 ( т.1 а.с.50-51).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира вибула із власності Головного управління Національної гвардії України як правонаступника Головного управління внутрішніх військ МВС України поза волею власника, а саме на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, відповідач набула право власності на спірну квартиру на підставі безоплатного договору договору дарування, отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а рішення суду є обґрунтованим і відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із набуттям права власності Головним управлінням внутрішніх військ МВС України на спірну квартиру через відсутність державної реєстрації, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначене право власності було визнано рішенням господарського суду м. Києва від 17 травня 2007 у справі №32/214, яке є чинним на час вирішення даного спору.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Не проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру не впливає на зміст права власності та не може бути доказом відсутності такого права за наявності судового рішення, яке набрало законної сили.

Правомірність спільного рішення житлово-побутової комісії і командування військової частини НОМЕР_2 ВВ МВС України про надання житлової площі ОСОБА_3 , затверджене розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації №1092р від 11.04.2007 року «Про надання житлової площі військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 ВВ МВС України» та виданого на його підставі ордеру на спірну квартиру не оскаржувалися у встановленому законом порядку.

Отже, посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо незаконності набуття права власності на спірну квартиру Головним управлінням внутрішніх військ МВС України є безпідставним, оскільки не ґрунтується на законі та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України якщо майно відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребувано. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою цього майна.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

З огляду наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що спірна квартира вибула з володіння дійсного власника Головного управління внутрішніх військ МВС України, правонаступником якого є Головне управління Національної гвардії України, поза його волею, тому зазначене нерухоме майно підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на його користь.
Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана правова оцінка.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка