Справа № 524/1491/17
Провадження №2/524/85/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі представників відповідачів: - ОСОБА_1 - ОСОБА_2; - ОСОБА_3 - ОСОБА_4, - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради - ОСОБА_5, - Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - ОСОБА_6, представника третьої особи - ПАТ «ВТБ» - ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області справу за позовом ОСОБА_8 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_1, Ганночки Олександра Вікторовича про визнання недійсними результатів прилюдних торгів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року до суду звернулася ОСОБА_8 з позовом до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів від 16 вересня 2013 року.

Позивач просила визнати недійсними: - прилюдні торги з реалізації вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 168,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проведених 16 вересня 2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція»; - протокол проведення вказаних прилюдних торгів.

В обґрунтування позову ОСОБА_8 посилалася на те, що вона є спадкоємцем чоловіка ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з котрим проживала спільно. Зазначала, що реалізація належного йому майна - вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 168,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відбулася з порушеннями законодавства України, зокрема: торги за оголошеним місцем їх проведення не проводилися, про проведення торгів власник майна не був повідомлений, майно, що підлягало реалізації на прилюдних торгах належало їй та її чоловікові на праві власності як подружжю, торги були здійснені за наявності заборони суду, оцінка реалізованого майна була застарілою ( т. 1 а.с.а.с.1-6).

У листопаді 2017 року позивач доповнила свої позовні вимоги, зокрема додатково просила визнати недійсними: - акт прилюдних торгів від 16 вересня 2016 року, затвердженого начальником ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області; - свідоцтво про право власності на спірне приміщення, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. (т. 3 а.с. 5).

Ухвалою суду від 28 березня 2017 року було відкрито провадження у справі та залучено: - позивачем - ОСОБА_8; - відповідачами - Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ТОВ «Ходор»; - третіми особами - ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.57).

Ухвалою суду від 10 травня 2017 року до участі у справі було залучено: - відповідачами - виконавчий комітет Кременчуцької міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_1; - третьою особою - приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночку О.В. (т.1 а.с.131).

Ухвалою суду від 15 вересня 2017 року до участі у справі було залучено приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночку О.В. співвідповідачем (т.2 а.с.82).

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року до участі у справі було залучено третіми особами ТОВ «Фармастор» та ОСОБА_13 (т.2 а.с.117).

Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року визнано у справі належними відповідачами: Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, виконавчий комітет Кременчуцької міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_1 (т.3 а.с.132).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_14 позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на підстави, які були викладені у позовній заяві. На питання учасників справи та суду з приводу обставин та факту відповідного виконавчого провадження, проведення оспорених торгів, конкретизації фактів порушення прав позивача ОСОБА_14 пояснень не надавав, вказуючи про те, що нічого не знає.

Представники: - відповідачів: - ОСОБА_1 - ОСОБА_2; - ОСОБА_3 - ОСОБА_4, - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради - ОСОБА_5, - Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - ОСОБА_6, - третьої особи - ПАТ «ВТБ» - ОСОБА_7 з позовом ОСОБА_8 не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Крім того, представники відповідачів: - ОСОБА_1 - ОСОБА_2; - ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просили суд застосувати як підставу для відмови у задоволенні позову пропуск позивачем без поважних причин строку позовної давності у випадку, коли суд прийде до висновку про обґрунтованість позову.

Позивач ОСОБА_8, незважаючи на оголошення судом її явки в судове засідання обов'язковою з метою забезпечення дотримання її законних прав та інтересів шляхом надання відповідних пояснень по суті предмету спору, зловживаючи своїми правами відмовилася від участі у справі та просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідач - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В., відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_13, представник третьої особи - ТОВ «Фармастор» у судове засідання повторно не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_8 взяла шлюб з ОСОБА_10, який було зареєстровано 10 вересня 1963 року (т.1 а.с.47).

Як постає зі свідоцтва про смерть, виданого 20 жовтня 2015 року Центральним ВДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с. 20).

Зі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 10 листопада 2016 року державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Кіровоградської області (т.1 а.с.а.с. 48-50), постає, що спадкоємцем померлого ОСОБА_10 є його дружина - позивач ОСОБА_8, а сини - треті особи у справі ОСОБА_11 та ОСОБА_15 відмовилися від прийняття спадщини на користь матері.

За життя, 19 травня 2008 року ОСОБА_10 уклав з ПАТ «ВТБ Банк» іпотечний договір за № 12.4/08-ДІ у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеного цього ж дня між вказаним банком та третьою особою ОСОБА_15, на суму 1млн.грн. Предметом іпотеки стало вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 168,9 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 та позивачеві ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності як подружжя. Позивач ОСОБА_8, як вказано в іпотечному договорі, надала згоду на передачу майна в іпотеку (т.1 а.с.12-14).

З матеріалів справи та пояснень сторін у справі, третіх осіб вбачається, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області перебувало зведене виконавче провадження ВП № 30845697, до якого входили відкриті раніше виконавчі провадження ВП за №№ 15796319, 17042808, 17399149, 28636834, 28637503, про стягнення з ОСОБА_10 на користь фізичних та юридичних осіб, зокрема ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Фармастор», ОСОБА_13, боргу на загальну суму 6649361,83 грн.

16 вересня 2013 року Полтавською філією ПП «СП «Юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації вказаного спірного вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 168,9 кв.м, що знаходиться за адресою : Полтавська область, АДРЕСА_1.

Згідно протоколу за № 22/090/13/І-1.1 проведення прилюдних торгів від 16 вересня 2013 року переможцем торгів став ТОВ «Ходор» (т.1 а.с.223).

24 вересня 2013 року переможцю торгів - ТОВ «Ходор» було видано ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Полтавській області Акт ВП 30845697 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - вказаного нежитлового приміщення (т.1 а.с.224).

На підставі виданого Акту, 25 вересня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. було видано ТОВ «Ходор» свідоцтво ВТМ № 637067 за реєстраційним номером 3423 про право власності на придбане з прилюдних торгів майно і цього ж дня цим нотаріусом внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності на таке майно за вказаним товариством.

30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Ганночкою О.В. на виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18 жовтня 2013 року по справі № 537/5407/13-ц здійснено державну реєстрацію припинення іпотеки та державну реєстрацію припинення заборони на нерухоме майно.

31 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Ганночкою О.В. здійснено державну реєстрацію припинення права власності із закриттям розділу реєстраційної справи за № 04 на вбудоване приміщення магазину загальною площею 168,9 кв.м. на підставі п. 37 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 22 червня 2011 року за № 703, яка передбачає поділ об'єкту нерухомого майна.

Цього ж дня, між ТОВ «Ходор» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вбудованого приміщення магазину, загальною пл. 34,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1, що складався з приміщень № 5 - пл.. 32,1 кв.м. та № 6 - пл.. 2,3 кв.м., який було посвідчено приватним нотаріусом Ганночкою О.В. та яким було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на придбане майно за реєстраційним номером 04.

Крім того, 31 жовтня 2013 року між ТОВ «Ходор» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вбудованого приміщення магазину, загальною пл. 134,5кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1, що складався з приміщень № 1 - пл. 122,4 кв.м., № 2 - пл. 4,8 кв.м., № 3 - пл. 4,5 кв.м., № 4 - пл. 2,8 кв.м., який було посвідчено приватним нотаріусом Ганночкою О.В. та яким було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на придбане майно за реєстраційним номером 04.

Отже, станом на 01 листопада 2013 року придбане ТОВ «Ходор» майно з прилюдних торгів у первісному стані перестало існувати у зв'язку з його реальним поділом в натурі.

Станом на день розгляду справи відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками придбаних ними 31 жовтня 2013 року вбудованих нежитлових приміщень - магазинів, які знаходяться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1.

Щодо доводів позивача ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_14 суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно ст. 15 ЦК України встановлено право на захист цивільних прав та інтересів, яке полягає у тому, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У стаття 16 цього Кодексу передбачено захист цивільних прав та інтересів судом, а саме:

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, як було встановлено судом, 16 вересня 2013 року Полтавською філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 168,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у ст. 16 ЦК України.

Закон України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на 16 вересня 2013 року ) визначав загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплював їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст. ст. 1, 2, 6, 12 Закону).

Правовий аналіз положень вказаного Закону свідчить про те, що він не встановлює порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплює, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилає до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» ).

Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за № 68/5 (в редакції станом на день проведення прилюдних торгів), за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення).

Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Позивач зазначає, що на момент проведення прилюдних торгів, тобто станом на 16 вересня 2013 року, діяла ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2013 року по справі №524/7488/13-ц, якою було заборонено ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Полтавської філії (36000, м. Полтава, вул. Сінна, 8/1, ) або будь-якій іншій юридичній особі, організатору торгів, здійснення відчуження (реалізацію з прилюдних торгів) вбудованого приміщення магазину, який розташований у АДРЕСА_1, загальною площею 168,9 кв. м., яке належало на праві власності ОСОБА_16 - та накладено арешт на це вбудоване нежитлове приміщення - до вирішення спору по суті.

Надаючи оцінку наведеному позивачем доводу, суд виходить з того, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 жовтня 2013 року зазначену ухвалу суду скасовано як незаконну і незаконність її презюмується станом на дату її постановлення судом першої інстанції. Крім того, позов ОСОБА_17 в інтересах недієздатного ОСОБА_10, у забезпечення якого вживалися заходи згідно ухвали суду від 13 вересня 2013 року, було залишено без розгляду, тобто відповідного судового рішення, а також будь-яких договорів, якими б визнавався недійсним іпотечний договір щодо передання в іпотеку спірного приміщення, на час проведення прилюдних торгів, як і станом на день розгляду справи, не ухвалювалися та не укладалися.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених «Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24 - 27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справі № 6-140цс12 від 26 грудня 2012 року, № 6-116цс12 від 24 жовтня 2012 року, № 6-174цс12 від 13 лютого 2013 року, які суд враховує при розгляді даної справи.

Іншою підставою, на яку посилається позивач у позовній заяві, є те, що на момент проведення спірних прилюдних торгів, закінчився строк дії оцінки від 06 лютого 2013 року, яка була визначена ПП «Центр оцінки та юридичної допомоги». Зазначену обставину позивач викладає як порушення вчинене державним виконавцем та таким, що на його думку тягне за собою визнання торгів недійсними.

Суд не може погодитись з таким твердження позивача та виходить з наступного.

Позивач зазначає неправильність проведення процедури оцінки майна, при цьому посилається на рецензування звіту про оцінку майна, яке передавалось на реалізацію.

У той же час, вказуючи на те, що експертний висновок не відповідає вимогам Закону, позивач не звернула увагу на те, що згідно статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Тобто, це є дією, яку може вчиняти тільки державний виконавець в рамках діючого виконавчого провадження.

Згідно ч.8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно статті 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

У той же час, чинним законодавством на день проведення спірних прилюдних торгів установі яка проводить аукціон (прилюдні торги) не надано права самостійно зменшувати ціну майна, що виставляється на торги або аукціон, та самостійно проводити його оцінку - це може робити тільки державний виконавець. Відтак, невжиття таких заходів з боку державної виконавчої служби, як переоцінка майна та призначення його повторної експертизи чи рецензування, формально може розцінюватись як неправомірні дії або бездіяльність і оскаржуватись у встановленому законом порядку.

У судовому порядку дії державних виконавців щодо оцінки спірного майна оскаржувалися, однак заява була залишена без розгляду. Отже, позивач не навела і не подала до суду належні і допустимі докази на підтвердження факту неправильності та незаконності дій щодо оцінки спірного майна, визначення оцінки майна на день його продажу з прилюдних торгів, та на наявність у позивача ОСОБА_8 будь-яких порушень її законних прав та інтересів внаслідок такої оцінки спірного майна.

За частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини п'ятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк від дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення (пункт 3.3 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5).

Частиною п'ятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки.

За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності.

Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням встановлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

Отже, проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України в справах за № 6-1981цс16 від 12 жовтня 2016 року, № 6-547цс16 від 29 червня 2016 року, проведення прилюдних торгів за експертною оцінкою, яка на час їх проведення втратила свою дію, є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними лише за умови, що це порушило права та законні інтереси особи, яка їх оспорює.

З огляду на те, що до матеріалів позову та до суду позивачем не було додано і надано докази на підтвердження наведеного посилання про те, що проведення торгів за ціною зазначеною в експертному висновку, виготовленому ПП «Центр оцінки та юридичної допомоги» від 06 лютого 2013 р., порушило її права, то суд неодноразово ставив питання такого змісту представнику позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_14М, який на дане питання відповісти не зміг, що й стало в подальшому підставою суду визнати явку позивача для участі в справі обов'язковою. Однак, позивач, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без її участі не надала суду доказів на підтвердження даної обставини. Враховуючи принципи визначені у ст.ст.81-83 ЦПК України щодо необхідності подання доказів та обов'язку доказування, суд вважає, що позивачем не доведено той факт, що проведення торгів за визначеної висновком дослідження оцінки щодо якого минув шестимісячний термін його дії, певним чином вплинуло на права та обов'язки як іпотекодавця ОСОБА_10, так і самого позивача ОСОБА_8

Відтак, такий висновок суду в цій частині не суперечить висновкам викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України, а також в постановах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року по справі №6-205цс14 та від 06 квітня 2016 року по справі №3-242гс16 у зв'язку з недоведенням позивачем обставин щодо порушення законних прав та інтересів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 належними доказами.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо непрозорості проведення торгів, оскільки в матеріали справи надано копії матеріалів відповідного виконавчого провадження з яких вбачається, що повідомлення про проведення торгів з реалізації було розміщено в двох друкованих засобах масової інформації, а самі торги відбувалися згідно з вимогами чинного на момент їх проведення законодавства.

Також, не підтверджено допустимими та належними доказами і твердження позивача про те, що за призначеним місцем проведення прилюдних торгів, останні не відбувалися. Надана копія акту від 16 вересня 2013 року не є належним та допустимим доказом на обґрунтування зазначеної обставини. Так, зазначені в акті особи, серед яких треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_18 та ОСОБА_19, в тому числі і ОСОБА_8, в судові засідання для надання пояснень не прибули. Клопотання про допит осіб, як свідків, які підписали зазначений акт, позивачем, а також іншими учасниками справи, не ставилися, хоча суд неодноразово роз'яснював учасникам справи наслідки невчинення відповідних процесуальних дій.

Судом ретельно досліджено та враховано те, що предмет іпотеки - вбудоване нежитлове приміщення магазину, який розташований у АДРЕСА_1, загальною площею 168,9 кв. м., та пов'язані з ним торги, були предметами інших судових спорів. Так, по справі №524/4279/13-ц за позовом ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_10 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Полтавської філії, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області про визнання недійсними прилюдних торгів від 13 травня 2013 року, Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було ухвалено 22 січня 2014 року рішення, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні в позові.

Щодо оспорення результатів прилюдних торгів з тих підстав, що майно, яке було передано в іпотеку та у подальшому продано з прилюдних торгів, проведених 16 вересня 2013 року, належало позивачеві ОСОБА_8 та її чоловікові ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності як подружжю, не було виділено в натурі у відповідних частках, необхідно зазначити таке.

За змістом ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Аналіз наведених норм у сукупності свідчить про те, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об'єктом цивільних прав, на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів, а тому результати прилюдних торгів у справі не можуть бути визнані недійсними у зв'язку з тим, що 1/2 частка реалізованого з прилюдних торгів нежитлового приміщення боржника не була виділена в натурі.

Так, позивач ОСОБА_8 надавала згоду на передачу в іпотеку майна, мала достовірні відомості про наявний борг сина ОСОБА_15 за кредитним договором, призначення і проведення неодноразово прилюдних торгів з реалізації нежитлового приміщення - магазину з метою погашення боргу за кредитним та іпотечним договорами. Однак, позивач ОСОБА_8, як один із подружжя, яке мало право спільної сумісної власності на вказане вбудоване нежитлове приміщення, не подавала відповідні позови про припинення права спільної сумісної власності, поділ цього майна з виділенням в натурі 1/2 частини приміщення, не заявляла вимоги про викуп іншої 1/2 частини у погашення боргу ОСОБА_15 та чоловіка ОСОБА_10, про участь у торгах, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного майна. Таким чином, суд констатує, що позивач ОСОБА_8, як один із співвласників, станом на день проведення спірних прилюдних торгів самостійно розпорядилася своєю часткою у праві спільної сумісної власності.

Позивач ОСОБА_8, її представник ОСОБА_14, треті особи ОСОБА_11, ОСОБА_15 не подали належні і допустимі докази на підтвердження позову, зокрема на наявність порушень при проведенні 16 вересня 2013 року прилюдних торгів законних прав та інтересів ОСОБА_10 та позивача ОСОБА_8, спростування встановлених і наведених обставин.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Прилюдні торги були проведені 16 вересня 2013 року з визначенням відповідних їх результатів. Враховуючи, що процедура проведення прилюдних торгів та їх результати мають характер відповідного правочину, зокрема договору купівлі-продажу, то за даних обставин діє загальна позовна давність строком у три роки.

Позов ОСОБА_8 надійшов до суду фактично 06 березня 2017 року. У позовній заяві датою вказано - 14 вересня 2016 року. До позовної заяви було додано квитанцію про сплату судового збору на суму 6890 грн., яка була датована - 14 вересня 2016 року (т.1 а.с.1).

З повідомлень Управління ДКС України у м. Кременчуці та ПАТ «Марфін Банк» вбачається, що судовий збір за подання даного позову було сплачено у розмірі 6890 грн. - 04 січня 2017 року (т.3 а.с.а.с. 49-52).

Отже, доводи позивача ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_14 на те, що позовна заява з доданням до неї квитанції про сплату судового збору, який було фактично оплачено у січні 2017 року, була подана у вересні 2016 року є неправдивими, оскільки позов надійшов до суду у березні 2017 року, судовий збір було сплачено у січні 2017 року, свідоцтва про право на спадщину були видані у листопаді 2016 року.

Позивачем та її представником не були подані докази про направлення позовної заяви з додатками засобами рекомендованого поштового зв'язку у вересні 2016 року.

Звідси, з дня проведення прилюдних торгів - 16 вересня 2013 року, до дня подання позову - 06 березня 2017 року, минув строк більше ніж три роки.

Позивачем ОСОБА_8 було пропущено без поважних причин строк позовної давності, який встановлено у ст. 257 ЦК України.

Однак, суд вважає, що позивачеві необхідно відмовити у задоволенні позову по суті внаслідок його недоведеності, необґрунтованості та безпідставності.

Керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

Відмовити ОСОБА_8 у задоволенні позову до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, ОСОБА_3, ОСОБА_1, Ганночки Олександра Вікторовича про визнання недійсними результатів прилюдних торгів.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 07 березня 2018 року.

Суддя: