Головуючий суду 1 інстанції - Певна О.С.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 433/2153/17
Провадження № 22ц/782/304/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 272_199 від 27 вересня 2013 року.

Відповідно до п. 2.3 2.5.1, 3.2.1 договору, банк зобовязався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 290000 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16% річних на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався строком на 180 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26.09.2028 року.

Банк свої обовязки, передбачені договором про іпотечний кредит, виконав повністю та належним чином.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1, за яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит №272_199 від 27 вересня 2013 року.

Також, 27 вересня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2, за яким остання зобовязалася відповідати солідарно за виконання позичальником своїх зобовязань за договором про іпотечний кредит №272_199 від 27 вересня 2013 року.

В порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_2 зобовязання за договором про іпотечний кредит щодо погашення кредиту та своєчасній сплаті процентів за його користування належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 14 листопада 2017 року за позичальником утворилася заборгованість у сумі 397740,15 грн., яка складається з: 229677,38 грн. заборгованість за кредитом, 124553,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року, 1089,13 грн. - інфляційні витрати банку з грудня 2016 року по жовтень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 36293,23 грн. - інфляційні витрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 року по жовтень 2017 року; 263,95 грн. три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.12.2016 року по 13.11.2017 року; 5863,01 грн. три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27 вересня 2013 року в сумі 397740,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, який є солідарним боржником з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит у сумі 397740,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, яка є солідарним боржником з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит у сумі 397740,15 грн.

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано достатньо доказів, які б підтверджували його право на дострокове стягнення коштів за кредитним договором. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як поручителів, суд зазначає, що ці вимоги є безпосередньо повязаними з первісними, тому, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 судом відмовлено, в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просить заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначає, що судом у порушення ст. 1050 ЦК України не враховано право банку на дострокове повернення суми кредиту у разі прострочення чергового щомісячного платежу.

Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 3(три) місяці, а також в інших випадках, передбачених договором дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за договором в примусовому порядку.

Підпунктом 4.3.2. пункту 4.3. договору поруки передбачено, що банк без повідомлення поручителя та будь-яких змін до цього договору має право здійснити у будь-який час та будь-яким способом право (права), передбачені кредитним договором, вимагати погашення кредиту (будь-якої його частини), процентів чи інших платежів, які підлягають сплаті відповідно до умов кредитного договору, застосувати будь-які способи правового захисту або забезпечення виконання зобовязання, укладати будь-які мирові (компромісні) угоди (правочини).

Оскільки умовами договору поруки визначено право кредитора направляти вимогу про погашення боргу, то не направлення такої вимоги не позбавляє банк права вимагати виконання зобовязання відповідно до умов договору та законодавства та не позбавляє банк права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Ураховуючи викладене вважає, що право банку на судовий захист, яке передбачено ст. 55 Конституції України, було порушено.

Представник публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце повідомлені належним чином і в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу цієї ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що 27 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», укладено договір про іпотечний кредит № 272_199, за яким банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 290000,00 грн. строком до 26.09.2028 року, а ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання повернути кредит, а також сплатити проценти в розмірі 16% річних за користування кредитом.

27.09.2013 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1, за яким ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит №272_199 від 27.09.2013 року.

27.09.2013 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2, за яким ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит №272_199 від 27.09.2013 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачі належно не виконують свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 14.11.2017 року заборгованість складає 397740,15 гривень, з яких: 229677,38 грн. - борг за кредитом; 124553,45 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 13.11.2017; 1089,13 грн. - інфляційні втрати банку за період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 36293,23 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року; 263,95 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.12.2016 по 13.11.2017; 5863,01 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 по 13.11.2017.

Також суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27.09.2013 року, що суперечить вимогам п. 3.9.2. договору про іпотечний кредит № 272_199 від 27.09.2013 року, отже суд вважав, що вищезазначену вимогу відповідачі не отримали, що в свою чергу позбавило їх права достроково, протягом 60 календарних днів, повернути суму кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів.

Суд не взяв до уваги доводи позивача щодо направлення поштою вимоги відповідачам про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, відповідно до рекомендацій УДППЗ «Укрпошта», викладених на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» у рубриці «Новини Сходу», за допомогою виду поштового відправлення «до запитання», оскільки умовами договору передбачено інший порядок повідомлення, а нормами чинного законодавства в цих правовідносинах також не надано права банкам чи будь-яким іншим особам повідомляти осіб, які зареєстровані на непідконтрольній українській владі території, у вказаний позивачем спосіб.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано достатньо доказів, які б підтверджували його право на дострокове стягнення коштів за кредитним договором, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», укладено договір про іпотечний кредит № 272_199, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 290000,00 грн., а ОСОБА_2 зобовязалася повернути кредит, а також сплатити проценти у розмірі 16% річних за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в термін та на умовах, встановлених договором.

Пунктом 2.3 договору про іпотечний кредит передбачено, що датою остаточного повернення кредиту є 26 вересня 2028 року.

Згідно з пунктом 3.3.3 договору про іпотечний кредит позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 1611 грн. 11 коп. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк надалі в договірному порядку списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором.

Позивач свої зобовязання за договором про іпотечний кредит № 272_199 виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит станом на 14.11.2017 року заборгованість складає 397740,15 гривень, з яких: 229677,38 грн. - борг за кредитом; 124553,45 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 13.11.2017; 1089,13 грн. - інфляційні втрати банку за період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 36293,23 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року; 263,95 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.12.2016 по 13.11.2017; 5863,01 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 по 13.11.2017.

Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком.

В пункті 4.2.2.договору про іпотечний кредит №272_199 від 27.09.2013 року передбачено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Отже, умовами договору про іпотечний кредит №272_199 передбачено право банку на дострокове стягнення в примусововму порядку заборгованості за умови наявності у позичальника простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами більше ніж на три місяці.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за основною сумою кредиту виникла з 01 грудня 2016 року, за відсотками з 01 серпня 2014 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, оскільки позичальник має прострочену заборгованість за договором про іпотечний кредит №272_199 більше ніж на три місяці, то у публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» виникло право на звернення до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором.

Висновки суду першої інстанції про те, що у позивача не виникло право на дострокове стягнення за договором про іпотечний кредит із посиланням на п. 3.9.2. договору про іпотечний кредит, яким передбачено, що виконання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інші платежів повинно бути проведено позичальником протягом шістдесяти

календарних днів з дня одержання такої вимоги банку є помилковими.

Та, судом не враховано, що вказана умова договору про іпотечний кредит застосовується у випадку досудового врегулювання спору шляхом пред'явлення (направлення) кредитором вимоги до позичальника, а до правовідносин сторін застосуванню підлягають положення п. 4.2.2. договору про іпотечний кредит, за якими у банку виникає право вимоги дострокового повернення кредиту за наявності у позичальника простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами більше ніж на три місяці.

Крім того, не пред'явлення банком у позасудовому порядку вимоги до боржника як за договором про іпотечний кредит не позбавляє його передбаченого статтею 3 ЦПК України 2004 року ( в редакції на час звернення із позовом) права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Посилання представника позивача на те, що банк звертався до відповідачів із вимогами щодо повернення у достроковому порядку всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.9.2. договору про іпотечний кредит № 272_199 від 27.09.2013 року виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено позичальником протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться у вимозі банку, направленої позивальнику, відповідно до цього пункту договору є зміною терміну остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Сторони домовились, що вказана в цьому пункті зміна терміну, на який надано кредит, не є зміною банком в односторонньому порядку цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту договору строк починається відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або дата, зазначена в такому листі позичальником при отриманні позичальником зазначеного листа особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення зобовязання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення зобовязання вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

В матеріалах справи містяться вимоги банку до позичальника ОСОБА_2 та поручителів про дострокове повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами в сумі 328255,25 грн. за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27.09.2013 року у звязку з невиконанням зобовязань.

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували як факт направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27.09.2013 року, так і її отримання відповідачами, у порядку та на умовах передбачених п. 3.9.2 договору.

Крім того, слід зауважити, що надані позивачем до позовної заяви повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37,39,41) не є достовірними та достатніми доказами, підтверджуючими направлення вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачам, оскільки в повідомленні поштова адреса відповідачів зазначена: АДРЕСА_2, тобто адреса поштового відділення.

Доводи позивача щодо направлення поштою вимоги відповідачам про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, відповідно до рекомендацій УДППЗ «Укрпошта», викладених на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» у рубриці «Новини Сходу», за допомогою виду поштового відправлення «до запитання» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки умовами договору передбачено інший порядок направлення вимоги, а нормами чинного законодавства в цих правовідносинах не надано права банкам чи будь-яким іншим особам повідомляти осіб, які зареєстровані на тимчасово окупованій території, у вказаний позивачем спосіб.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

З метою забезпечення виконання зобов'язань задоговором про іпотечний кредит № 272_199, між публічним акціонерним товариством «Ощадбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 1 від 27.09.2013 року, за яким ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит №272_199 від 27.09.2013 року.

Аналогічний за змістом договір поруки № 2 від 27 вересня 2013 року було укладено між публічним акціонерним товариством «Ощадбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

За умовами договорів поруки поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов'язання у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього (п. 2.1. договорів поруки)

Підпунктом 4.3.2 пункту 4.3 договорів поруки передбачено, що банк без повідомлення поручителя та будь-яких змін до цього договору має право здійснювати у будь-який час та будь-яким способом право (права), передбачене(і) кредитним договором, вимагати погашення кредиту (будь-якої його частини), процентів чи інших платежів, які підлягають сплаті відповідно до умов кредитного договору, застосовувати будь-які способи правового захисту або забезпечення виконання зобов'язання, укладати будь-які мирові (компромісні) угоди (правочини).

Згідно з підпунктом 4.3.4 пункту 4.3 договорів поруки кредитор має право пред'явити (направити) поручителю вимогу відповідно до умов цього договору.

З метою реалізації права вимоги до поручителя кредитор має право пред'явити /направити вимогу. Не направлення кредитором вимоги не позбавляє його права вимагати у поручителя виконання зобов'язання відповідно до умов цього договору та законодавства (підпункт 3.2.4 пункту 3.2 договорів поруки).

Отже, умовами договорів поруки передбачено право кредитора направляти вимогу про погашення боргу, а не направлення такої вимоги не позбавляє позивача права вимагати виконання зобовязання відповідно до умов договору та законодавства і не позбавляє банк на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порука це строкове зобовязання, і залежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: 1) протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги та якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Пунктом 10.1.1 договору поруки № 1 від 27 вересня 2013 року та договору поруки № 2 від 27 вересня 2013 року сторони передбачили, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 (тридцяти) років з моменту підписання договору.

Отже, сторони в договорах поруки передбачили конкретний строк дії договорів 30 років.

Враховуючи, що публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 в договорах поруки встановили строк дії 30 років, тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України (перше речення частини), якими передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

На час звернення позивача у грудні 2017 року до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, порука не припинена, вимога банку про стягнення з поручителів заборгованості за договором про іпотечний кредит №272_199 від 27.09.2013 року предявлена в судовому порядку в межах строку дії поруки.

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями статтей 1054 та 1058 Цивільного кодексу України предметом кредитного договору можуть бути лише грошові кошти, а тому при вирішенні спорів, пов'язаних з неналежним виконанням зобов'язань, що випливають з кредитного договору, підлягають застосуванню норми частини другої статті 625 цього Кодексу, за змістом яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначених норм чинного законодавства свідчить, що наявність чи відсутність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, які боржник не виконав, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора його права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення.

Саме такі висновки щодо застосування тих самих норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року за результатами перегляду господарської справи № 910/8132/17,які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 прострочено виконання взятого на себе грошового зобовязання за договором про іпотечний кредит №272_199 від 27.09.2013 року, то вимога публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є обґрунтованою, оскільки підставою їх нарахування стало саме порушення позичальником зобовязання.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27 вересня 2013 року станом на 14 листопада 2017 року в сумі 397740 (триста девяносто сім тисяч сімсот сорок) грн. 15 коп., яка складається із: 229677,38 грн. заборгованість за кредитом, 124553,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року, 1089,13 грн. - інфляційні витрати банку з грудня 2016 року по жовтень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 36293,23 грн. - інфляційні витрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 року по жовтень 2017 року; 263,95 грн. три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.12.2016 року по 13.11.2017 року; 5863,01 грн. три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27 вересня 2013 року станом на 14 листопада 2017 року в сумі 397740 (триста девяносто сім тисяч сімсот сорок) грн. 15 коп.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення № 699968513 від 05.12.2017 року публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 5966,10 грн., а за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 8949,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 19 березня 2018 року. Оскільки позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволені, то з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги по 4971 (чотири тисячі сімдесят одна) грн. 75 коп. з кожного.

Керуючись, ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3,місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (, адреса місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, будинок 36, п/р 373940055 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304665) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27 вересня 2013 року станом на 14 листопада 2017 року в сумі 397740 (триста девяносто сім тисяч сімсот сорок) грн. 15 коп., яка складається із: 229677,38 грн. заборгованість за кредитом, 124553,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року, 1089,13 грн. - інфляційні витрати банку з грудня 2016 року по жовтень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 36293,23 грн. - інфляційні витрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 року по жовтень 2017 року; 263,95 грн. три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.12.2016 року по 13.11.2017 року; 5863,01 грн. три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (, адреса місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, будинок 36, п/р 373940055 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304665) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 272_199 від 27 вересня 2013 року станом на 14 листопада 2017 року в сумі 397740 (триста девяносто сім тисяч сімсот сорок) грн. 15 коп., яка складається із: 229677,38 грн. заборгованість за кредитом, 124553,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року, 1089,13 грн. - інфляційні витрати банку з грудня 2016 року по жовтень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 36293,23 грн. - інфляційні витрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 року по жовтень 2017 року; 263,95 грн. три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.12.2016 року по 13.11.2017 року; 5863,01 грн. три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 13.11.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в рахунок відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги по 4971 (чотири тисячі сімдесят одна) грн. 75 коп. з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 травня 2018 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді: Є.В. Коротенко

Н.В.Стахова