ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 2018/17789/12

провадження № 22-ц/818/803/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

ім'я (найменування) сторін:

заявник - старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хаблов Валерій Миколайович,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2,

заінтересована особа (стягувач) - Київська об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області,

заінтересована особа (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛДМ - САФАРІ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2012 року в складі судді Діденка С.А.,

у с т а н о в и в :

В листопаді 2012 року старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Київський ВДВС ХМУЮ) Хаблов Валерій Миколайович звернувся у суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Київському ВДВС ХМУЮ знаходиться зведене виконавче провадження по виконанню:

- виконавчого листа № 2а-1422/10/2070, виданого 29 березня 2011 року Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛДМ - САФАРІ» (далі - ТОВ «ЛДМ - САФАРІ») на користь Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова (далі - ДПІ у Київському районі м. Харкова) заборгованості у розмірі 21 163 грн. 93 коп.;

- виконавчого листа № 2а-1422/12/2070, виданого 02 лютого 2012 року Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛДМ - САФАРІ» (далі - ТОВ «ЛДМ - САФАРІ») на користь Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова (далі - ДПІ у Київському районі м. Харкова) заборгованості у розмірі 1 550 грн.;

- наказу № 5023/5779/11, виданого 15 серпня 2011 року Господарським судом Харківської області про стягнення з ТОВ «ЛДМ - САФАРІ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро - Хокей» заборгованості у розмірі 430 259 грн. 65 коп.;

- рішення № 1274, виданого 23 вересня 2009 року Управління пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова (далі - УПФУ у Київському районі м. Харкова), про стягнення з ТОВ «ЛДМ - САФАРІ» на користь УПФУ у Київському районі м. Харкова заборгованості у розмірі 159 грн. 30 коп.;

- рішення № 1276, виданого 23 вересня 2009 року УПФУ у Київському районі м. Харкова, про стягнення з ТОВ «ЛДМ - САФАРІ» на користь УПФУ у Київському районі м. Харкова заборгованості у розмірі 1 132 грн. 16 коп.;

- рішення № 1275, виданого 23 вересня 2009 року УПФУ у Київському районі м. Харкова, про стягнення з ТОВ «ЛДМ - САФАРІ» на користь УПФУ у Київському районі м. Харкова заборгованості у розмірі 1 022 грн. 43 коп.;

- наказу № 5023/2473/12, виданого 13 липня 2012 Господарським судом Харківської області, про стягнення з ТОВ «ЛДМ - САФАРІ» на користь ПАТ «РОСС» заборгованості у розмірі 5 984 грн. 58 коп.

Державним виконавцем на підставі статтей 18, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню вказаних виконавчих документів. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження». Одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням чи без вилучення паспортного документа на підставі судового рішення за поданням державного виконавця. Отже, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовими рішеннями, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2012 року подання задоволено. Тимчасово заборонено громадянину України ОСОБА_2 виїжджати за кордон України до повного виконання рішень судів м. Харкова про стягнення сум з ТОВ «ЛДМ - САФАРІ», директором якого він є.

Ухвала мотивована тим, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від добровільного виконання рішень суду. У зв'язку з цим, на підставі статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» подання старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ підлягає задоволенню.

20 серпня 2018 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу до Апеляційного суду Харківської області. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що будь - яких доказів умисного та свідомого ухилення боржником ОСОБА_2 від виконання боргових зобов'язань ТОВ «ЛДМ - САФАРІ», директором якого він є, державним виконавцем не надано; на обґрунтування вимог подання державним виконавцем були додані лише виконавчі документи та постанови про відкриття виконавчого провадження; наявність статусу боржника у особи не свідчить про його ухилення від виконання рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року в складі судді Котелевець А.В. Веприку В.С. поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2012 року та відкрито апеляційне провадження по даній справі.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

02 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Старший державний виконавець Київського ВДВС ХМУЮ Хаблов В.М., Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, відзив на апеляційну скаргу не надали.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим ; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом ; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що боржник ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, що є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Суд апеляційної інстанції з вказаними висновками не погоджується з таких підстав.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов'язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов'язань.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XVI «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) визначала, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналізуючи положення статті 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) у взаємозв'язку з положеннями статті Закону № 3857-XII та статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XVI «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов'язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов'язку.

Під ухиленням від виконання зобов'язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об'єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

При цьому особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що ним було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Так, у справі, що переглядається державним виконавцем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання за рішенням суду.

В суді апеляційної інстанції представник Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області пояснив, що в 2013 року був погашений борг щодо податку на прибуток в розмірі 16 722 грн. 50 коп. та щодо податку на додану вартість в розмірі 13 806 грн. 78 коп. В 2014 році були списані відповідні борги в розмірах: 16 722 грн. 09 коп., 4 839 грн. 08 коп. та 896 770 грн. Податок на додану вартість в розмірі 8 967 грн. 70 коп. списано 29 листопада 2017 року, як безнадійний.

Обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом щодо виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки не було доведено факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції не є законною та підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 367, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2012 року - скасувати, та ухвалити нову постанову.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Хаблова Валерія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова