П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/21286/16

апеляційне провадження № 22-ц/796/98/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я. В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Новак А.В. 06 грудня 2017 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останньої на користь Банку заборгованості у розмірі 108 598 грн. 51 коп. за Кредитним договором №б/н від 16 листопада 2012 року, а також судового збору в розмірі 1 628 грн. 98 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року задоволено позов Банку, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 108 598 грн. 51 коп., а також судовий збір в розмірі 1 628 грн. 98 коп.(а.с.64-66).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 13 грудня 2017 року надіслала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що Банком не було надано виписки по картковому рахунку для доведення факту отримання нею коштів, та в якій саме сумі. Позивачем не надано таку виписку, лише надано розрахунок боргу.

Крім того, скаржником було сплачено на користь Банку за період з 01 січня 2013 року по 09 грудня 2017 року грошові кошти, направлені на повернення кредиту в розмірі 12 297 грн. 58 коп., а тому вважає, що грошові кошти, які були внесені на погашення тілу кредиту зараховувались виключно на сплату невідомих зборів, відсотків, комісій, платежів тощо.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

ПАТ КБ «ПриватБанк» направлялась ухвала про відкриття апеляційного провадження з апеляційною скаргою, та надавався строк для подання відзиву, разом з тим, відповідач не скористався своїм процесуальним правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, яка відповідає строку дії картки.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості, станом на 24 листопада 2016 року заборгованість по кредиту складала 14 796 грн. 71 коп., заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 85 254 грн. 25 коп., заборгованість за пенею та комісією - 2 900 грн., штраф фіксований - 500 грн., штраф з розрахунку процентної складової - 5 147 грн.55 коп., а всього заборгованість у розмірі 108 598 грн. 51 коп. (а.с.4-5).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив ухвалити рішення, яким на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 598 ч.1, 599, 610, 615 ч.2, 629, 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 108 598 грн. 51 коп. та судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не оскаржувала умови укладеного між нею та Банком договору, остання під час розгляду справи не зверталась із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням заборгованості за пенею, комісією та штрафів. Крім того, суд поклав в основу рішення розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки вважав його вірним.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи зі змісту ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції під час розгляду справи вірно встановлено, що станом на день розгляду справи відповідач не оскаржувала умови кредитного договору, крім того, не зверталась до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, поданий позивачем, а тому суд вірно взяв за основу такий розрахунок, оскільки відповідачем протилежного розрахунку не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржником на користь Банку сплачено за період з 01 січня 2013 року по 09 грудня 2017 року грошові кошти, направлені на повернення кредиту в розмірі 12 297 грн. 58 коп., разом з тим, вказані грошові кошти, які були внесені на погашення тілу кредиту, зараховувались виключно на сплату невідомих зборів, відсотків, комісій, платежів тощо, є безпідставними, оскільки порядок та черговість зарахування грошових коштів передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

Інші доводи скаржника не випливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вказане рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В.Шахова