Справа № 559/985/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді Ходак С.К.,

секретаря судового засідання Федчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу земельної ділянки та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 03 березня 2015 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Ходачинською Н.І., згідно п.1.1 якого позивач передає, а відповідач приймає у власність земельну ділянку площею 0,0201 га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 90 000,00 грн. і розрахунок між сторонами здійснюється з відстроченням платежу на таких умовах: 5000,00 грн. відповідач передає позивачу до підписання даного договору, а решту -85000,00 грн. відповідач зобов'язується передати позивачу, а позивач зобов'язаний прийняти вказану суму до 03.09.2015.

Факт повного розрахунку підтверджується заявою позивача, підпис на якій має бути засвідчений в нотаріальному порядку.

Позивач зі свого боку виконав покладені на нього договором зобов'язання в частині продажу та передання відповідачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, в порядку та на умовах передбачених цим договором

Однак, відповідач по справі не виконав грошового зобов'язання у відповідності із договором, грошові кошти позивачу не сплатив чим порушив законні права та інтереси позивача по справі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Також, як передбачено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання ( до 03.09.2015 року згідно договору), то воно підлягає виконанню у цей строк, що Відповідачем виконано не було.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання. Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті, правова позиція ВСУ у справі №6-2759цс15 від 20.01.2016.

Наведене вище є підставою для нарахування відповідачу до сплати суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційні втрати.

Вищенаведені незаконні дії відповідача по справі призвели до моральних переживань позивача по справі, він втратив душевний спокій, виникли труднощі з плануванням його життя, оскільки, позивач розраховував вчасно отримати кошти згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2015 земельної ділянки, він мав намір за вилучені кошти пролікуватися в лікарському закладі, провести ремонт свого власного житла.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого тощо.

Оскільки, законодавством не передбачена і не може бути передбаченою будь-яка формальна методика підрахунку моральної шкоди, при визначенні справедливої компенсації, позивач вважає за необхідним вдаватися до оціночних категорій.

Тому, враховуючи викладені обставини, а також, керуючись установленими законом принципами розумності, виваженості та справедливості, відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, яку позивач оцінив в розмірі 15 000,00 гривень.

Представник позивача подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідач в зал судового засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась у передбаченому Законом порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року ухвалено проводити заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Ходачинською Н.І., згідно п.1.1 якого позивач передає, а відповідач приймає у власність земельну ділянку площею 0,0201 га., кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 90 000,00 грн. і розрахунок між сторонами здійснюється з відстроченням платежу на таких умовах: 5000,00 грн. відповідач передає позивачу до підписання даного договору, а решту - 85000,00 грн. відповідач зобов'язується передати позивачу, а позивач зобов'язаний прийняти вказану суму до 03.09.2015. Позивач зі свого боку виконав покладені на нього договором зобов'язання в частині продажу та передання відповідачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, в порядку та на умовах передбачених цим договором (а.с.8-9, 10, 11).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, що Відповідачем виконано не було.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання. Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті, правова позиція ВСУ у справі №6-2759цс15 від 20.01.2016.

Наведене вище є підставою для нарахування відповідачу до сплати суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційні втрати.

Окрім того, позивач визначив моральну шкоду в розмірі 15000 гривень, проте на переконання суду вказана сума є завищеною та необґрунтованою, тому, суд визначає розмір моральної шкоди - 2500 гривень.

Згідно з вимогами ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.23, 526, 530, 610, 625, 692 ЦК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу земельної ділянки та моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП, адреса: АДРЕСА_2) заборгованість за договором купівлі продажу земельної ділянки від 03.03.2015 в розмірі 110836 (сто десять тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 25 копійок, з них 90000 гривень - сума боргу, 4268,22 грн. - 3% за невиконання грошового зобов'язання, 16568,03 грн. - інфляційні витрати.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП, адреса: АДРЕСА_2) 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП, адреса: АДРЕСА_2) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1133,36 (одна тисяча сто тридцять три) гривні 36 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 02.03.2018.

Суддя: