ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 2-27/06

Головуючий у першій інстанції - Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/277/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Заявник - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

Боржник - ОСОБА_3

Заінтересовані особи - Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Форінт»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи - ОСОБА_3, Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 01 жовтня 2018 року

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду із заявою про заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчому листі, виданому Чернігівським районним судом Чернігівської області 20 жовтня 2006 року по справі № 2-27/06, за яким з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підлягає стягненню 257164,81 євро.

В обґрунтування заяви Банк посилався на те, що 09 серпня 2018 року між AT "Райффайзен Банк Аваль" та TOB "ФК "Форінт" був укладений договір №140/11/211 про відступлення права вимоги, за умовами якого Банк передав TOB "ФК "Форінт" права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № 012/03-1/071, укладеним 24 липня 2003 pоку з TOB "Інтрансавтострой".

Заявник зазначає, що у зв'язку із відступленням прав вимоги за кредитними договорами, 09 серпня 2018 року між AT "Райффайзен Банк Аваль" та TOB "ФК "Форінт" також були укладені договори про відступлення прав за всіма забезпечувальними договорами, в тому числі договорами поруки та договорами, укладеними між банком та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 012/03-1/071, укладеним 24.07.2003 року з ТОВ «Інтрансавтострой».

Враховуючи наведене, заявник вважає, що відповідно до ст..ст. 512, 514, 517, 1077 ЦК України АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № 012/03-1/071, укладеним 24.07.2003 року з ТОВ «Інтрансавтострой», а отже вибув із правовідносин за вказаними договорами, в результаті чого виникла необхідність у заміні АТ «Райффайзен Банк Аваль» як стягувача за виконавчими листами.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволена.

Замінено стягувача у виконавчому провадженні по справі № 2-27/06 за позовом АПБ «Аваль» до ТОВ «Інтрансавтострой», ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 257163,81 євро, з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 172 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, відповідно до якого Банк мав право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість, яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку).

Апелянт стверджує, що списана безнадійна заборгованість на кореспондентському (основному) рахунку ТОВ «Інтрансавтострой» ліквідована та не приймає участі у фінансово-господарській діяльності ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і у фінансовому балансі банку, а тому підстави для стягнення цієї заборгованості з позичальника та з поручителя - відсутні.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Постановою Національного банку України № 737 від 27.10.2015 року визнано такою, що втратила чинність постанова Національного банку України № 172, якою затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву. А тому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» починаючи з 27.10.2015 року втратив право продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Апелянт вважає, що цивільно-правове зобов'язання між боржником та стягувачем (банківською установою) припинено, оскільки відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості боржника є підставою для припинення вимог банку до останнього та здійснення відповідної претензійно-позовної роботи по стягненню кредитної заборгованості, а відповідно відбулось і анулювання боргу в розумінні податкового законодавства. Зазначає, що чинне законодавство передбачає, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

На думку апелянта, якщо банк списав безнадійну заборгованість за рахунок сформованого резерву - це означає, що банк відшкодував собі витрати по списаних кредитах за рахунок страхового резерву банку, а отже банк податки з даних кредитів не заплатив, а відніс собі на витрати, що підтверджується п. 173 Постанови Правління № П-59/3 від 29.03.2012 року.

Апелянт наголошує, що відповідно до положень п. 1 ч 1 ст. 512, 514, 519 ЦК України передавати за договорами про відступлення права вимоги можливо лише такі права вимоги, які фактично існують. На думку апелянта, у зв»язку із списанням банком безнадійної заборгованості, кредитні договори припинені відповідно до ст.605 ЦК України, а отже фактично не існують, а тому підстави для заміни сторони у виконавчому листі - відсутні.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи позбавив його права на захист своїх прав, оскільки він не був повідомлений про час ті місце розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року - без змін.

Інші учасники судового розгляду у встановлений строк відзиви не подали.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, представника ТОВ "Фінансова компанія «Форінт» - адвоката Філатової Н.А., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору про відступлення прав за договорами поруки №140/11/211 від 09 серпня 2018 року банк відступив та передав, а TOB "ФК "Форінт" прийняло та набуло права за договорами поруки, в тому числі за договорами, укладеними між банком та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №012/03-1/071 від 24 липня 2003 року з TOB "Інтрансавтострой", а тому прийшов до висновку, що відповідно до положень ст. 442 ЦПК України, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» наявні підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2006 року стягнуто солідарно з ТОВ "Інтрансавтострой" та ОСОБА_3 на користь АППБ "Аваль" заборгованість за кредитним договором № 012/03-1/071 від 24 липня 2003 року в сумі 257164,81 євро, що по курсу НБУ становить 1661274,38 грн. Як убачається з матеріалів справи, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2006 року набрало законної сили і підлягає виконанню.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на Загальних Зборах АППБ "Аваль" від 21 квітня 2006 року було прийнято рішення про зміну найменування акціонерного поштово - пенсійного банку "Аваль" на Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", яке є правонаступником за всіма правами та обов'язками Акціонерного поштово - пенсійного банку "Аваль".

Рішенням загальних зборів акціонерів від 14 жовтня 2009 року змінено найменування Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", яке є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль".

З метою примусового виконання рішення суду від 07 серпня 2006 року по справі № 2-21/06, Чернігівським районним судом Чернігівської області 27 жовтня 2006 року видані виконавчі листи.

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Чернігова відкрито виконавче провадження № 46237217 за виконавчим листом № 2-27/06 від 20 жовтня 2006 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь AT Райффайзен Банк Аваль" 1 661 274, 38 грн. заборгованості за кредитним договором № 012/03-1/071 від 24 липня 2003 року.

Зазначені обставини ОСОБА_3 в апеляційному суді не спростоввані і не заперечувались.

Як убачається з матеріалів справи, 09 серпня 2018 року між AT "Райффайзен Банк Аваль" та TOB "ФК "Форінт" укладений Договір №140/11/210, за умовами якого банк передав TOB "ФК "Форінт" права вимоги за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі кредитних операцій до відступлення, в тому числі і кредитним договором № 012/03-1/071, укладеним 24 липня 2003 pоку з TOB "Інтрансавтострой" в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, а набувач прийняв від банка права вимоги в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги.

09 серпня 2018 року між AT "Райффайзен Банк Аваль" та TOB "ФК "Форінт" також були укладені договори про відступлення прав за всіма забезпечувальними договорами, в тому числі договорами поруки.

Відповідно до договору від 09 серпня 2018 року про відступлення прав за договорами поруки №140/11/211, банк відступив та передав, а TOB "ФК "Форінт" прийняло та набуло права за договорами поруки, в тому числі за договорами, укладеними між банком та ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №012/03-1/071 від 24 липня 2003 року з TOB "Інтрансавтострой".

Апеляційний суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також у інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільною процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов'язків від однієї особи, яка була в процесі стороною або третьою особою, до іншої особи у зв'язку з переходом до неї суб'єктивних матеріальних прав.

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною першою ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відтак, виходячи із сукупності обставин цієї справи, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні, оскільки у зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження та припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що права вимоги до ТОВ «Інтрансавтострой» та до нього як до поручителя не існує, оскільки вони припинені відповідно до ст. 605 ЦК України у зв'язку із списанням безнадійної заборгованості, апеляційний суд до уваги не приймає та враховує наступне.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відтак, що поняття прощення боргу не є тотожним визначенню списання безнадійної заборгованості, оскільки безнадійна заборгованість за банківським кредитом є категорією бухгалтерського обліку у банках. Списанням безнадійної заборгованості банк не відмовляється від отримання коштів, що можуть надійти для погашення заборгованості і не звільняє боржника від виконання зобов'язань за договором. А прощення боргу внаслідок самого лише прийняття банком рішення про списання безнадійної заборгованості не відбувається.

Виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України), кредитні договори, договори поруки та договори про відступлення прав вимоги в судовому порядку недійсними не визнавались, а тому є чинними і підлягають виконанню, а відтак відсутні законні підстави для відмови заявникові у заміні стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року - відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: