Дата документу 20.11.2018 Справа № 320/2875/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/2875/18 Головуючий у 1-й інстанції: Калугіна І.О.
Провадження № 22-ц/807/208/18 Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_4, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з ? частини квартири АДРЕСА_1, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_4, накладений на підставі постанови винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області в рамках виконавчого провадження № 46676826 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07 квітня 2015 року.

В обґрунтування зазначає, на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року за нею було визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м. також було вирішено припинити право власності ОСОБА_4 на вказану частку квартири. Однак, при зверненні до державного реєстратора права на нерухоме майно з метою реєстрації права власності на частку квартири позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що заяву із тим, що заяву про реєстрацію прав, пов'язаних із відчуженням нерухомого майна було подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вирішити питання про скасування арешту з майна в позасудовому порядку позивач не має можливості.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року, яка набрала законної сили 10 січня 2018 року, було затверджено мирову угоду від 09 жовтня 2017 року, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до умов якої: припинено право власності ОСОБА_4 на належну їй 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м., яка була зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2003 року, видане виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсації у розмірі 100 000 грн. в рахунок отриманої нею у власність ? частину квартири АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_4 на праві власності /а.с.4/.

Згідно з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 40105690 від 14 березня 2018 року, ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності приватна квартира з реєстраційним номером 07, що розташована: АДРЕСА_4, у зв'язку із встановленням заяви про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подану після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна /а.с.5/.

Відповідно до інформаційної довідки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: № 12055724 від 07 квітня 2015 року, є відомості про арешт нерухомого майна, об'єкт обтяження: 1/4 квартири АДРЕСА_5, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер 46676826 виданий 07 квітня 2015 року, видавник ВДВС Мелітопольського МРУЮ, державний виконавець Буряк Н.С., особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_4 /а.с.6-7/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем в справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Крім того, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали.

Суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому в якості відповідача зазначає - Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Натомість зазначеним відповідачем не оспорюється право позивача на майно, він є лише особою, яка накладала арешт на користь стягувачів та вносила дані до реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а відтак він не є належною стороною.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої судом встановлено, що вона не є ймовірним суб'єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов'язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення. В разі встановлення неналежності відповідача суд відмовляє у задоволенні позову.

Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області є неналежними відповідачами, так як Відповідно до вимог ст. 51 ЦПК України заміна неналежного відповідача може здійснюватись лише за клопотанням позивача. Суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача за власною ініціативою за відсутності клопотання позивача.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Тож державному виконавцеві належить виключне право як посадовій особі органу державної влади щодо накладення арешту на майно боржника саме під час примусового виконання рішення у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку наявності будь-якої заборгованості, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Судом встановлено, що підставою накладення арешту на ? частину квартири АДРЕСА_6 є виконавче провадження № 46676826, яке знаходиться на виконанні в Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відносно боржника ОСОБА_4, тобто існує актуальна заборгованість ОСОБА_4 за зведеним виконавчим провадженням, яка на даний час не погашена, тобто боржником не виконані боргові зобов'язання, через що відсутні законні підстави для скасування арешту накладеного в забезпечення виконання боржником боргових зобов'язань.

Судова колегія також звертає увагу на те, що мирова угода, на яку посилається позивач як на підставу набуття права власності на нерухоме майно, була постановлена вже під час існування заборони відчуження майна, під час дії арешту, накладеного державним виконавцем.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 листопада 2018 року.

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков