Єдиний унікальний номер 226/335/17 Номер провадження 22-ц/775/268/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Канурної О.Д.,

розглянувши в письмовому провадженні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Редько Ж.Є. у місті Мирнограді (повний текст рішення складений 18 грудня 2017 року), в справі номер 226/335/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: державне підприємство «Мирноградвугілля», про звільнення від сплати періодичних платежів,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати періодичних платежів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 1 грудня 2016 року у справі №2-454/2006 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої злочином, частково задоволені позовні вимоги та видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування втраченого заробітку одноразово в розмірі 2419,02 грн., щомісячно по 609,64 грн. починаючи з 01.12.2006 року, стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 956,30 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Всі суми моральної та матеріальної шкоди вже виплачені позивачем ОСОБА_1, крім періодичних платежів.

Підставою призначення стягнення з нього періодичних платежів була втрата частини заробітку відповідача через нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, внаслідок чого потерпілий отримав черепно-мозкову травму з патологією лобної кістки та заміщенням її частини на протакрилову пластину, ОСОБА_3 визнаний інвалідом з втратою 40% професійної працездатності та не міг працювати машиністом гірничо-виймальних машин, перейшовши електрослюсарем підземним.

Оскільки відповідач продовжував працювати у важких підземних умовах та поєднував роботу з громадською діяльністю, позивач вважає, що ці обставини вказують на надуману втрату працездатності та встановлення групи інвалідності ОСОБА_3 не призвело до виникнення хронічного захворювання центральної або периферичної нервової системи відповідача, не встановлено помірно вираженого обмеження його життєдіяльності, а тому, потерпілий не втратив професійну працездатність. У 2006 році він перейшов на роботу нижчої кваліфікації не за станом здоровя, а за власним бажанням.

Незважаючи на те, що на протязі більше ніж 10 років відповідачу були протипоказані

роботи у важких підземних умовах праці, відповідач продовжував працювати на таких роботах, що свідчить про невідповідність встановленої інвалідності до характеру виконуваної роботи та способу життя відповідача.

При цьому відповідач не проходив відновлювану програму реабілітації, приховав від роботодавця та медичної комісії інформацію про встановлену третю групу інвалідності.

На теперішній час відповідач вже досяг пенсійного віку, отримує пенсію та не працює за своїм бажанням. Матеріали цивільної справи №2-454/2006 було знищено, також була втрачена справа на медико-соціальній експертній комісії, що ускладнює отримання необхідної інформації щодо розгляду справи та є суттєвим підґрунтям для сумнівів про правильність встановлення відповідачу інвалідності, втрати професійної працездатності та втрати ним заробітку.

Тому, позивач просив звільнити його від сплати щомісячних платежів втраченого заробітку у розмірі 609,64 грн. стягнутих на користь ОСОБА_3

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: державне підприємство «Мирноградвугілля», про звільнення від сплати періодичних платежів відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року та звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати щомісячних платежів втраченого заробітку у розмірі 609,64 грн. на користь відповідача ОСОБА_3

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції неправильно оцінив отримані докази, прийшов до помилкових висновків, які необґрунтовані та суперечать фактичним обставинам справи.

Суд безпідставно дійшов висновку про те, що характер виконуваної роботи, активна громадська позиція і діяльність ОСОБА_3, його звільнення з роботи за наслідками професійного захворювання, як і знищення матеріалів цивільної справи та втрата справи та МСЕК, не свідчать про відновлення працездатності відповідача, яку той втратив за наслідками отриманої травми, оскільки медичні висновки забороняли відповідачу працювати електрослюсарем підземним і машиністом гірничо-виймальних машин.

Зазначає, що відповідач досить тривалий час працював та отримав пільгову пенсію за роботу у шкідливих умовах, стан здоровя ОСОБА_3 покращився, що стало підставою для визнання його придатним до роботи в підземних умовах за будь-якою підземною професією.

Вважає, що у ОСОБА_3 відсутні захворювання центральної або периферичної нервової системи у звязку з ЧМТ і травма не призвела до помірно вираженого обмеження його життєдіяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначав, що не можуть бути підставами для звільнення позивача від відшкодування на його користь доходу, втраченого внаслідок стійкої втрати працездатності, через знищення цивільної справи.

Аргументи, наведені в апеляційній скарзі, щодо покращення стану здоровя, не відповідають дійсності. Відповідачеві в результаті злочину завдано чисельні травми, через що відбулось його каліцтво, яке в свою чергу викликало втрату професійної працездатності та настання інвалідності. На теперішній час інвалідність встановлена безстроково, рекомендований нагляд та лікування у невропатолога. Правильність прийнятих рішень щодо стану здоровя ОСОБА_3 підтверджено експертизою, яка проведена в рамках цієї справи. На цей час будь-яка інша експертиза, яка б спростувала втрату професійної працездатності та настання інвалідності відсутня.

Звертає увагу на те, що твердження позивача про відшкодування шкоди за виконавчими листами є безпідставними, оскільки у позивача існувала заборгованість до 12.10.2017 року та на цей час мається заборгованість по щомісячним відшкодуванням втраченого заробітку, розмір якої

на цей час обчислюється виконавчою службою.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII,) якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 15 лютого 2005 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено відповідне покарання (а.с. 157-158, том 1). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 01.12.2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто одноразово з 02.08.2006 року по 01.12.2006 рік у відшкодування втраченого заробітку 2419,02 грн., а починаючи з 01.12.2006 по 609,64 грн. щомісячно. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 956,30 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. (а.с. 7-9, 35-39, том 1).

З особової картки ОСОБА_3 та наказу №02/1460 від 01.11.2016 року вбачається, що він звільнений з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя з виплатою вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України (а.с. 54, 188, том 1).

Відповідно до висновку комплексної судово-медичної експертизи №208/17 від 19.06.2017 року у ОСОБА_3 виявлена наявність наслідків черепно-мозкової травми у вигляді дефекту лобної кістки та залишкових органічних неврологічних розладів з порушенням функцій вестибулярного апарату, після події 15.10.2004 року характер та умови праці на посадах, як машиніста гірничо-виймальних машин, так й електрослюсаря підземного, не відповідали стану його здоровя та були йому протипоказані (а.с. 95-129, том 1).

З листа Мирноградської центральної міської лікарні від 11.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога з 2004 року з приводу наслідків перенесеної в побуті черепно-мозкової травми (15.10.2004 року) з цефалічним, антено-невротичним синдромом. За станом здоровя 25.06.2005 року йому видана довідка, де протипоказана важка праця, може працювати електрослюсарем підземним. За період з 2005 року по 2016 рік за результатами щорічних оглядів ОСОБА_3 був визнаний придатним до роботи у звязку з відсутністю неврологічної симптоматики та скарг. 23.05.2016 року ОСОБА_3 - визнаний придатним до роботи електрослюсарем підземним терміном на один рік (а.с. 156, том 1).

З довідки МСЕК від 19.04.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 встановлена повторно

третя група інвалідності безстроково, протипоказана тяжка фізична праця та рекомендовано лікування у невропатолога (а.с. 159, том 1).

Згідно довідки Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області від 12.10.2017 року на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист №2-454/2006, виданий 27.09.2006 Димитровським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 609,64 грн. щомісячно. Заборгованість за вказаним виконавчим документом з 27.09.2016 року становить 3129,48 грн. (а.с. 162, том 1).

Відповідно до наказу ВП «Шахта «Стаханова» від 21.07.2005 року ОСОБА_3, який працював на підприємстві машиністом гірничих виймальних машин, з 22.07.2005 року переведено електрослюсарем підземних 4 розряду (а.с. 175, том 1).

Згідно карток працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, ОСОБА_3 за 2011 рік, 2013-2016 роки визнано придатним до роботи електрослюсаря підземного. В картках зазначено діагнози: серед інших, також наслідки ЧМП (а.с. 178-183, том 1).

Відповідно до рішення ВКК від 23.05.2016 року ОСОБА_3 визнано придатним до роботи за станом здоровя, діагноз: наслідки ЧМТ в побуті (а.с. 186, том 1).

З довідки №207 від 31.10.2016 року видно, що ОСОБА_3 протипоказана робота у підземних умовах, пов'язана з фізичними перевантаженнями, вібрацією, вимушеною робочою позою, переохолодженнями, запиленістю, впливом токсичних газів і речовин, тривалою ходою (а.с. 189, том 1).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною четвертою ст. 273 ЦПК України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1204 ЦК України особа, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я потерпілого, має право вимагати зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 01.12.2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто одноразово з 02.08.2006 року по 01.12.2006 рік у відшкодування втраченого заробітку 2419,02 грн., а починаючи з 01.12.2006 по 609,64 грн. щомісячно. В рішенні зазначено, що первинно 19.04.2005 року встановлена ОСОБА_3 3 група інвалідності з загального захворювання на підставі одержаних ним в результаті скоєного щодо нього злочину тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 7-9, том 1).

З довідки МСЕК від 19.04.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 встановлено повторно

третю групу інвалідності безстроково, протипоказана тяжка фізична праця та рекомендовано

лікування у невропатолога (а.с. 159, том 1).

Відповідно до висновку комплексної судово-медичної експертизи №208/17 від 19.06.2017 року у ОСОБА_3 в результаті події 15.10.2004 року виникла черепно-мозкова травма у вигляді вдавленого перелому склепіння черепа та забою головного мозку, наслідком якої був значний дефект лобної кістки з залишковими органічними неврологічними порушеннями у після травматичний період, що зумовило стійки, помірної важкості функціональні порушення в організмі й, згідно з п. 4.3.15. Інструкції про встановлення груп інвалідності було підставою для встановлення йому третьої групи інвалідності безстроково. Помірно виражене обмеження життєдіяльності визначилося в ОСОБА_3 частково втратою можливостей до повноцінної трудової діяльності.

Враховуючи наявність у ОСОБА_3 наслідків черепно-мозкової травми у вигляді дефекту лобної кістки та залишкових органічних неврологічних розладів з порушенням функцій вестибулярного апарату, слід вважати, що після події 15.10.2004 року характер та умови праці на посадах, як машиніста гірничо-виймальних машин, так й електрослюсаря підземного, не відповідали стану його здоровя та були йому протипоказані (а.с. 95-129, том 1).

Системний аналіз зазначених норм закону та обставин справи дає апеляційному суду зробити висновок про те, що, оскільки на час звернення до суду з означеним позовом працездатність потерпілого ОСОБА_3 не зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявленого позову.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що травма ОСОБА_3 не призвела до помірно вираженого обмеження його життєдіяльності, у нього відсутні захворювання центральної або периферичної нервової системи у звязку з ЧМТ, а також зміни стану здоровя ОСОБА_3 у бік його покращення є необґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення позивача від сплати щомісячних платежів у звязку із знищенням цивільної справи №2-454/2006 та втрати висновку медико-санітарної експертної комісії, та тривалого часу роботи і призначення пільгової пенсії за роботу у шкідливих умовах, а також того, що він визнаний придатним до роботи в підземних умовах за будь-якою підземною професією, апеляційний суд виходить з наступного.

Умовою для зменшення розміру відшкодування шкоди або звільнення від її відшкодування на вимогу особи, на яку покладено обовязок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я потерпілого відповідно до ст. 1204 ЦК України є поновлення працездатності потерпілого або працездатність має зрости порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Інших підстав діючим законодавством не передбачено.

Тому, наведені позивачем ОСОБА_1 доводи не є підставами для задоволення позову, не спростовують висновку суду першої інстанції і зводяться до переоцінки доказів. Нових доказів ним не надано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування рішення суду першої не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 1 березня 2018 року.

Судді: