Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 462/5957/14-ц

провадження № 61-3685 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь 0. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника - ОСОБА_5, на рішення Залізничного районного суду

м. Львова ускладі судді Колодяжного С. Ю. від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Бермеса І. В., Богонюка М. Я., Ванівського О. М., від 2 червня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Позовна заява мотивована тим, що 5 жовтня 2010 року він з

ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 2 лютого 2014 року. 9 вересня 2011 року за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена за договором на ОСОБА_6 Придбана квартира була фактично непридатна для проживання, він власними силами, з допомогою батьків, зробив у помешканні ремонт, поміняв вікна, двері, підлогу, всі комунікації, була придбана сантехніка і меблі. Вважає, що оскільки квартира придбана відповідачем під час перебування у шлюбу і за їхні спільні кошти, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і він має право на 1/2 частину квартири.

З урахуванням зазначеного, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено його позовних вимог, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 червня

2016 року рішення районного суду залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що ОСОБА_4 не надано належних доказів на підтвердження участі в набутті спірного майна, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

5 липня 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не повно з'ясували обставини справи, безпідставно не взяли до уваги доводи позивача про те, що кошти на придбання квартири були зняті ОСОБА_7 з депозитного рахунку, який був відкритий за час перебування подружжя у шлюбі, тому на підставі статті 60 СК України, вони належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з

5 жовтня 2011 року, який 2 грудня 2014 року було розірвано. Відповідач вдруге уклала шлюб та змінила прізвище на «Печенкова».

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 9 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1

Також встановлено, що мати відповідачки - ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 16 червня 2011 pоку продала квартиру № 11 по

вул. Кривоноса, 5 у м. Золочеві Львівської області, яка належала їй на праві особистої власності.

2 вересня 2011 року за договором дарування грошей, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу

Легендою М.М., ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_7 45 тис. грн. Згідно пункту 1 зазначеного договору ОСОБА_7 має намір використати вказані кошти на придбання житла.

Згідно виписки по доларовому рахунку ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачем з 16 червня 2011 року до 26 серпня 2011 року було розміщено в банку депозит в сумі 24 500 доларів США. Грошові кошти на депозитний рахунок ОСОБА_7 надійшли в день продажу ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_2.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли до правильного висновку про те, що спірна квартира набута у власність відповідачем за її особисті кошти, отримані за договором дарування грошей від 2 вересня 2011 року, тому вказана квартира не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому ОСОБА_6 належними та допустимими доказами спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу.

Крім того, суди вірно зазначили про те, що безпідставними є доводи позивача про отримання ним у борг 6 тис. доларів США на придбання спірної квартири, оскільки вказаний факт ним не підтверджено.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк