Справа №484/528/18 14.05.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 484/528/18
Номер провадження 22-ц/784/698/18
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

14 травня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення, яке ухвалене Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області під головуванням судді Маржиної Т.В., в приміщенні того ж суду 14 березня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за несвоєчасну їх сплату,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 серпня 2009 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2009 року і до її повноліття.

Рішення набрало законної сили та було спрямовано на примусове виконання до державної виконавчої служби.

Проте, відповідач не виконує судове рішення, аліменти на утримання дитини не сплачує, внаслідок чого станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 46 318 грн. 19 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 46 318 грн. 19 коп., а також неустойку (пеню) за прострочення їх сплати у сумі 13 997 грн. 06 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2-2257 від 21 листопада 2012 року, виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 46 318 грн. 19 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 13 997 грн. 06 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині стягнення з нього заборгованості по аліментам скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені цієї вимоги.

Рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів сторонами не оскаржується.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині стягнення з нього заборгованості за аліментами, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам з ухваленням в цій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає вище виписаному.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за №2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №230 від 03 вересня 2008 року (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 серпня 2009 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2009 року і до її повноліття (цивільна справа №2-2257/2009р. а.с.9).

На виконання вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист №2-2257/2009 року.

На підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2012 року був виданий дублікат виконавчого листа №2-2257/2009 року від 21 листопада 2012 року, який був поданий позивачкою для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції (цивільна справа №2-2257/2009р. а.с.18).

Згідно довідки-розрахунку головного державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області станом на 31 грудня 2017 року у відповідача утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 46 318 грн. 19 коп. за період з листопада 2011 року по грудень 2017 року (а.с.9-11).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментам, суд першої інстанції припустився помилки, оскільки сімейне законодавство в редакції, діючій на час існування спірних правовідносин, можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачало лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст.187 СК України, що врегульовує відносини, пов'язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи (місцем виплати пенсії, стипендії).

В даній цивільній справі аліменти на користь позивача ОСОБА_2 вже стягнуті за судовим рішенням і повторному стягненню в судовому порядку не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення.

Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що рішення в частині стягнення заборгованості по аліментам районним судом ухвалене з порушенням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментам з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги позивачу.

Законність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині колегією суддів не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження та відповідно, з врахуванням принципу диспозитивності, колегія суддів не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 057 грн. 20 коп. на відшкодування судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги (за вимоги про стягнення заборгованості по аліментам).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2-2257/2009 р. в розмірі 46 318 (сорок шість тисяч триста вісімнадцять) грн. 19 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні названої вимоги ОСОБА_2 - відмовити.

В іншій частині рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 057 (одна тисяча пятдесят сім) грн. 20 коп. на відшкодування судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_6

Повний текст судового рішення

складено 15 травня 2018 року