Номер провадження: 22-ц/785/2286/18
Номер справи місцевого суду: 500/5724/16-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» про стягнення компенсації та моральної шкодиза апеляційними скаргами ОСОБА_2, Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року, ухвалене суддею Жигуліним С.М.,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» про стягнення компенсації та моральної шкоди, посилаючись на те, що за наказом №26-к від 31 липня 2015 року вона звільнена за ст. 38 КЗпП України з державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводлшях». Разом із тим розрахунок на час звільнення з нею не проведений, ухвалою господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14 підтверджене визнання грошових вимог позивача до відповідача в сумі 134597,10, що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн. Між тим рішення господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року відповідач виконав лише 28 грудня 2016 року, у зв'язку із чим у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні з 31 липня 2015 року по 28 грудня 2016 року в сумі 79572,66 коп., компенсацію індексу інфляції в зв'язку з невчасною виплатою заробітної плати за період з 31 липня 2015 року по 28 грудня 2016 року в сумі 25915,01 грн., та моральну шкоду 20000 грн. Розмір середнього заробітку підтверджує довідкою за № 58-4 від 04 серпня 2015 року, якою середньодобова заробітна плата вказана 222,27 грн. без урахування податків. Моральну шкоду розраховує з посиланням на порушення її трудового права та захворювання, лікування якого не було проведено через брак коштів, що змушувало її просити гроші у сторонніх людей і що, у свою чергу, порушувало нормальні зв'язки та принижувало її авторитет у знайомих. Розмір моральної шкоди визначає з посиланням на те, що відсутність грошей не надало можливості зробити хірургічні втручання, що може привести до можливої необхідності ампутації пальця. Також пояснила, що відсутність коштів вимусило її звертатись до сторонніх осіб, у яки вона також отримували гроші на необхідне лікування. Також просила стягнути з відповідача судовий збір, який був сплачений нею в розмірі 480 грн. за витребування доказів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» про стягнення компенсації та моральної шкоди задоволений частково. Стягнуто з державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку 79572,66 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Арешт, накладений ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 09 жовтня 2017 року на банківський рахунок НОМЕР_1 державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» в філії обласного управління АТ «Ощадбанк» в м. Одесі після стягнення 79572,66 грн. скасований.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Також не погоджуючись з рішенням суду, Державне підприємство водних шляхів «Устьдунайводшлях» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині стягнення з підприємства грошових коштів в сумі 79572,66 грн., посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за наказом №26-к від 31 липня 2015 року ОСОБА_2 звільнена з державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» за ст. 38 КЗпП України.

Однак, розрахунок, визначений ст. 116 КЗпП України, в день звільнення з нею не проведений.

Також судом встановлено, що ухвалою господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14 підтверджене визнання грошових вимог ОСОБА_2 до ДП водних шляхів «Устьдунайводшлях» в сумі 134597,10, що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22 вересня 2016 року по вказаній справі була затверджена мирова угода.

Також судом встановлено, що сторони визнали обставину про те, що розрахунок на суму 134597,10 грн., що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн., фактично відбувся 28 грудня 2016 року.

Таким чином був підтверджений строк затримки розрахунку при звільненні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення компенсації та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні з 31 липня 2015 року по 28 грудня 2016 року в сумі 79572,66 коп. є доведеними, то вони підлягають стягненню.

У відповідності до вимог ст. 117 ч.1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14 підтверджене визнання грошових вимог позивача до відповідача в сумі 134597,10, що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн.

У відповідності до вимог ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії;соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з розрахунком компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, який був наданий бухгалтерією ДП водних шляхів «Устьдунайводшлях» за період з 01 січня 2014 року по 10 листопада 2016 року в сумі 37044,71 грн., яка визначена ухвалою господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14, розмір якої ОСОБА_2 не заперечувала, в зв'язку з чим суд обґрунтовано визнав його сплаченим у повному обсязі. Розрахунок визначений на підставі «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України за № 159 від 21 липня 2001 року.

Також судом були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які пояснили, що під час роботи та після звільнення позивачка через брак коштів для лікування зверталася до сторонніх людей за грошовою допомогою.

Однак, як встановлено судом, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 18 березня 2013 року накладено арешти на рахунки державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23 липня 2014 року у справи за позовом ДП «Маріупольський морський торговельний порт» до ДП водних шляхів «Устьдунайводшлях» про порушення справи про банкрутство визначено про введення мораторію на застосування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, трьох процентів річних від простроченої суми тощо.

Тобто, вказані обставини підтверджують про неможливість відповідача у користуванні рахунками, що позбавило можливість оплати праці позивача у строк, передбачений чинним законодавством.

На підставі вищевикладеного, судом на законних підставах у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди було відмовлено.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд, ухвалюючи рішення встановив, що розрахунок фактично відбувся 28.12.2016 року, однак відмовив в стягненні компенсації, що не відповідає матеріалам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, який був наданий бухгалтерією ДП водних шляхів «Устьдунайводшлях» за період з 01 січня 2014 року по 10 листопада 2016 року в сумі 37044,71 грн. та яка визначена ухвалою господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року.

Доводи про те, що апелянт не погоджується з висновком суду щодо відмови у стягненні моральної шкоди на підставі того, що постановою державного виконавця був накладений арешт на рахунки відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки накладений арешт на рахунки ДП водних шляхів «Устьдунайводшлях» підтверджує факт неможливості відповідача у користуванні арештованими рахунками, в тому числі і для оплати праці позивача у строк, передбачений чинним законодавством.

Доводи стосовно ненадання судом належної оцінки фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає такими, шо не відповідають матеріалам справи, оскільки суд, відповідно до вимог чинного законодавства повно та всебічно з'ясував всі обставини справи, надані сторонами докази, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги ДП водних шляхів «Устьдунайводшлях» про те, що судом при винесенні рішення були порушені норми матеріального права в частині заборгованості заробітної плати за час затримки виплати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні з 31 липня 2015 року по 28 грудня 2016 року в сумі 79572,66 грн. були доведені під час розгляду справи та розмір вказаного розрахунку представник відповідача не оскаржував.

Інші доводи апеляційних скарг також колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складений 02 березня 2018 року.