Головуючий суду 1 інстанції - Костроба Ю.Ю.
Доповідач -Назарова М.В.
Справа № 414/9/18
Провадження № 22ц/782/58/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2018 року, постановлену Кремінським районним судом у складі судді Костроба Ю.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правового статусу учасника (засновника) приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова»,

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_2звернувся з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання його правового статусу спільного сумісного власника учасника (засновника) приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова» за період з 01 квітня 2005 року по теперішній час, 23 грудня 2017 року, включно і на майбутній час.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду Луганської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В суді апеляційної інстанції скаржник та його представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова» ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3 скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а між сторонами існує корпоративний спір, який слід розглядати у порядку господарського судочинства.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду як приватний власник (засновник) приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова» з вимогами щодо визнання його правового статусу як власника учасника (засновника) вказаного підприємства, мотивуючи тим, що він, як учасник товариства має ? частку, тобто 25% у приватному підприємстві, іншими учасниками якого є відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, проте з 01 квітня 2005 року до грудня 2017 року він не отримував запрошення на загальні збори, не одержував дохід у розмірі пропорційно до своєї частки від підприємницької господарської (прибуткової) виробничої діяльності підприємства. Оскільки скаржником було оформлено заяву до підприємства про вихід із складу учасників (засновників) підприємства, а згодом - заяву про відкликання вищезазначеної заяви про вихід, 11.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова» із заявою про залишення його в первісному статусі засновника (співвласника) вказаного підприємства, і йдеться саме про підтвердження його законного правового статусу як засновника (співвласника) приватного підприємства, що не бажають визнавати інші засновники (співвласники) підприємства - відповідачі до справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про підвідомчість спору, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Наведеним вимогам діючого закону відповідав п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України в редакції 2004 року.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» згідно з частиною третьою статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 4 частини першої статті 12 ГПК України, стаття 15 ЦПК України - в редакції закону 2004 року), слід враховувати роз'яснення, надані у п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 р. №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", відповідно до яких господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У той час, коли у порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у спорі є фізична особа. При цьому положення пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, враховуючи її імперативний характер, не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних з діяльністю інших суб'єктів господарювання (споживчих, садових товариств тощо), а також стосовно справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, який вибув. Це стосується і спорів за участю спадкоємців учасників господарських товариств, які ще не стали їх учасниками. Наприклад, спір між спадкоємцем учасника господарського товариства та товариством щодо розміру належної йому до передачі у грошовій формі частки у майні товариства, яка належала спадкодавцю; спір між сторонами з приводу виконання цивільно-правового договору (зокрема, виконання договору купівлі-продажу частки статутного фонду господарського товариства), оскільки він виник не з корпоративних відносин (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України (в редакції закону 2004 року) підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору.

Пленумом Верховного Суду України в п. 2 вищевказаної постанови роз'яснено, що при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватись поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК України, згідно з якою, корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майна) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Доводи апелянта про те, що даний спір не є корпоративним, є помилковими.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 квітня 2005 року приватним нотаріусом Тіщенко О.М. був посвідчений договір купівлі продажу прав засновника приватного підприємства і зареєстровано в реєстрі №506, згідно якого засновникприватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Чкалова» (Продавець) передає всі свої права та обов'язки Засновника у власність покупців в рівних частках - по 25 відсотків прав кожному Покупцю (ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5.), а Покупці - приймають ці права та обов'язки.

Виходячи з аналізу змісту ст. 167 ГК України й Закону України від 15 грудня 2006 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів" , на підставі якого внесено зміни до ст. 167 ГК України, справи, що виникають з корпоративних відносин це, по-перше, спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), по-друге, спори між учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства та ґрунтуються на корпоративних правах, тобто на правах і правомочностях особи, передбачених законом і статутними документами, у зв'язку з наявністю у цієї особи частини в статутному фонді (майні) господарського товариства.

Таким чином, за змістом ст. 167 ГК України ознаками корпоративних прав є те, що суб'єктом цих прав є особа, яка має частку в статутному фонді (майні) товариства та набула правомочностей, передбачених законом та статутом товариства (організаційних та майнових).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами існує корпоративний спір, який слід розглядати у порядку господарського судочинства, а тому дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги, які фактично зводяться до цитування позовної заяви, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного процесуального питання, а посилання скаржника на його потребу у цивільно-правовому судовому рішенні як приватного власника не відповідає змісту та суб'єктному складу виниклих спірних правовідносин сторін.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду про відмову у відкритті провадження - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 04 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту постанови - 04 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: