Провадження №2/447/34/18
Справа №447/1514/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

26.02.2018 року Миколаївський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Павліва В.Р.

з участю: секретаря судового засідання Волківської Н.Б.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Цибульської З.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

встановив:

22.07.2016 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_3 відповідно до якого просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 з нею. В ході судового розгляду справи подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила визначити місце проживання дітей: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з нею. В обгрунтування позову наведено наступне. Сторони у справі є батьками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . З травня 2016 року сторони проживають окремо. Позивач з молодшим сином проживає в с. П`ятничани Стрийського району, а відповідач зі старшим сином, який є інвалідом з дитинства проживає в с. Рудники Миколаївського району. Відповідач заперечує, щоб старший син проживав з позивачем. Зважаючи на стан здоров`я ОСОБА_5 та те що відповідач чинить психологічний тиск на сина, вона вважає, що син повинен проживати з нею. Крім того, проживання з відповідачем позбавляє ОСОБА_5 можливості спілкуватися зі своїм братом. Оскільки відповідач пред`явив зустрічний позов, згідно з яким просить визначити місце проживання обох малолітніх дітей з ним, позивач збільшила позовні вимоги і просила визначити місце проживання обох дітей із нею, посилаючись на те, що обом дітям потрібне піклування матері.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили такий задовольнити, посилаючись на обгрунтування наведені у позові. Додатково пояснили, що відповідач є військовослужбовцем, а ОСОБА_5 перебуває на вихованні у батьків відповідача, які є інвалідами І і ІІ групи. Через характер своєї роботи відповідач не може займатися вихованням дитини. Позивач перебуває на обліку у центрі зайнятості і шукає роботу.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили. Відповідач пред`явив зустрічний позов, відповідно до якого зазначив, що просить визначити місце проживання обох малолітніх дітей з ним, оскільки позивач поводить себе агресивно до дітей. Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідач працює військовослужбовцем за контрактом. Під час проходження військової служби дитиною опікуються його батьки. Дитина, яка проживає з ним має прихильність до батьків відповідача, з позивачем не спілкується. Крім того, у відповідача кращі житлові умови для проживання дітей, майновий стан відповідача дає йому можливість утримувати дітей, за місцем проживання відповідач характеризується позитивно, ОСОБА_5 категорично відмовляється бачитися з позивачем.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила наступне. У позивача та відповідача погані стосунки: відсутнє взаєморозуміння та повага з боку відповідача до позивача. Дитину ОСОБА_5 відповідач налаштовує проти позивача. Відповідач перешкоджає позивачу бачитися з ОСОБА_5 , однак, сам відповідач доручає займатися вихованням дитини своїй матері, яка є інвалідом і їй важко пересуватися. Відповідач через характер служби не може виховувати дитину. Позивачу визначено режим побачень зі старшим сином. Зокрема, під час побачення 27.04.2017 року брати були раді зустрічі, відповідача вдома не було, а позивач зі свекрухою постійно сварилися. Молодшого сина відповідач не відвідує участі у його вихованні не бере. Тому, просила первісний позов задовольнити і визначити місце проживання обох дітей з мамою.

У ході судового розгляду справи, сторона відповідача заявила клопотання про проведення судово-психологічної експертизи з метою встановлення психологічного стану та прихильності дитини, взаємин дитини з кожним з батьків та впливу сімейної обстановки на дитину. Суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки метою клопотання є подальше затягування судового розгляду справи, розумні строки розгляду якої спливли. На думку суду такий тривали розгляд справи шкодить інтересам дитини, сприяє створенню негативної обстановки для її виховання та розвитку. У клопотанні не наведено достатніх підстав для призначення експертизи судом, що визначені у ст.103 ЦПК України. Крім того, у відповідача була можливість надати суду в ході розгляду справи висновок експерта як доказ, однак, він такого не подав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження дітей.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 має статус дитини-інваліда і йому у зв`язку з інвалідністю призначена державна соціальна допомога.

Відповідно до матеріалів медичної карти ОСОБА_5 , дитина знаходилася на стаціонарному обстеженні в ЛОДКЛ "Охмадит" у зв`язку з вадами розвитку сечовидільної системи. Йому проведено багатоетапне оперативне втручання. Дитиниі рекомендовано спостереження в уролога, дотримання дієти, профілактика ГРВІ та переохолодження та курс медикаментозного лікування. З наданих суду доказів, встановлено, що лікування дитині призначають періодично.

На даний час малолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком у с.Рудники Миколаївського району Львівської області, а малолітній ОСОБА_6 - разом з матір`ю у с. П`ятничани Стрийського району Львівської області, що сторонами не оспорюється.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно вимог ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до акту про обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 14.07.2016 року, у будинку акуратно прибрано, є всі необхідні побутові прилади та достатня площа для проживання. У будинку проживає 10 осіб. ОСОБА_1 з сином займають окрему кімнату, де є все необхідне для проживання дитини. Стосунки дитини з іншими родичами, що проживають у будинку, хороші.

Згідно з характеристикою з місця проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно.

Відповідно до акту про обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 15.07.2016 року, для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Мати і дитина забезпечені окремою кімнатою, яка облаштована необхідними меблями, також створено умови для проживання іншого сина.

Згідно з довідкою про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, за місцем проживання ОСОБА_3 проживає 5 осіб, поща достатня для проживання дитини, є необхідні побутові прилади. Взаємовідносини в сім`ї хороші. Для дитини створені належні умови проживання.

Згідно з характеристикою з місця проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно.

Згідно з довідкою про доходи річний дохід ОСОБА_3 складає приблизно 107000,00 гривень. Згідно з характеристикою з місця служби ОСОБА_3 характеризується позитивно: дисциплінований, відповідальний, спокійний. Відповідно до витягу з розпорядку дня військової частини робочий день для осіб, які проходять військову службу за контрактом встановлено з 08.30 до 17.45 години, а у п`ятницю з 08.30 до 16.30 години; вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців залучених до виконання службових обов`язків, яким протягом наступного тижня надається інший час для відпочинку.

За ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як докази суду надано висновок служби у справах дітей Миколаївської РДА від 29.06.2016 року №01-12/415, висновок комісії з питань захисту прав дитини від 29.06.2016 року №39 та розпорадження від 07.07.2016 року №263 щодо розв`язання спору про місце проживання дитини ОСОБА_5 . Однак, суд вважає зазначені докази недопустимими, оскільки ст.19 СК України визначено, що зазначені обставини повинні доводитися письмовим висновком органу опіки і піклування, а отже такі не можуть бути доведені іншими засобами доказування.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації від 23.02.2017 року щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , орган опіки та піклування вважає, що слід визначити місце проживання дітей з мамою. Орган опіки та піклування дійшов зазначеного висновку на підставі відомостей, одержаних за результатами: обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_5 в с. Рудники та ОСОБА_6 в с. П`ятничани; спілкування з батьками та іншими особами, які проживають разом з дітьми.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Судом встановлено, що обоє з батьків мають належні умови для проживання дітей, не зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами, їх характеризують позитивно, як осіб не схильних до аморальної поведінки, вони мають самостійний дохід: позивач - у виді допомоги, відповідач - у виді заробітної плати, мати та батько люблять дітей, однак малолітній ОСОБА_5 , проживаючи з батьком фактично позбавлений материнської любові та ласки, оскільки тривалий час мати ОСОБА_1 не могла бачитися із дитиною, спілкуватись з ним, оскільки відповідач чинив їй перешкоди, позивач не може брати участь у вихованні ОСОБА_5 та піклуватись про нього. Малолітній ОСОБА_5 позбавлений можливості безперешкодно бачитися зі своїм братом, між дітьми можуть зникнути почуття родинних зв`язоків. Мати змушена звертатись за захистом свого права на безперешкодне спілкування з дитиною. Батько не займається вихованням молодшого сина. Крім того, суд не може залишити поза увагою те, що вихованням ОСОБА_5 фактично займається бабуся, яка є інвалідом, оскільки батько є військовослужбовцем. Судом встановлено, що стан здоров`я дитини вимагає, посиленого піклування та догляду, які бабуся через стан свого здоров`я не зможе забезпечити. Тому, враховуючи в сукупності всі обставини, а також те, що між матір`ю та дитиною в ранньому віці існує тісний природній і біологічний зв`язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання обох дітей з матір`ю.

Крім цього, виходячи з інтересів малолітніх дітей, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно з вимогами ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Оцінюючи зібрані у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259 ЦПК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, ст. 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України,суд,

ухвалив:

Первісний позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення буде складено 09.03.2018 року.

Суддя Павлів В. Р.