Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 464/1578/16-ц

провадження № 61-15038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державного підприємства «Львівський бронетанковий завод»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року у складі судді Борачка М. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів Струс Л. Б., Шандри М. М., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення середнього заробітку та зобов'язання прийняти на роботу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він за направленням Львівського міського центру зайнятості від 07 грудня 2015 року № 0038002 звернувся до відповідача про прийом на роботу, однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю трудової книжки.

Вважає, відмову у прийнятті на роботу безпідставною та необґрунтованою, чим порушено вимоги статті 22 КЗпП України, оскільки трудову книжку йому не повернули на попередньому місці роботи, про що було подано повідомлення про злочин до прокуратури та відкрито кримінальне провадження.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_4 просив суд визнати неправомірними дії ДП «Львівський бронетанковий завод» не відповідними вимогам чинного законодавства; стягнути з нього на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 грудня 2015 року по 27 квітня 2016 року та зобов'язати відповідача прийняти його на роботу з 13 грудня 2015 року по 27 квітня 2016 року.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені на підставі доказів, які є службовим підробленням, вчинене зловживанням посадовими повноваженнями суддями та зловживанням службового становища відповідача, завідомо неправдивих, сфабрикованих показаннях службових осіб відповідача, ворожого ставлення до нього суддів. Судом видано за дійсне завідомо неправдиві обставини.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, з незрозумілих для нього підстав, відбулась заміна судді у складі колегії суддів.

У червні 2017 року представник ДП «Львівський бронетанковий завод» подав до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що чинним законодавством не передбачено подання до роботодавця неоформленої трудової книжки особою, яка раніше працювала.

За відсутності у позивача належним чином заповненої трудової книжки (з відомостями про попередній стаж роботи), відповідач не мав можливості перевірити його на відповідність вимогам посади на яку він претендував.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Суд установив, що ОСОБА_4 за направленням Львівського міського центру зайнятості звернувся до ДП «Львівський бронетанковий завод» з приводу прийняття на роботу на вакантну посаду слюсаря з механоскладальних робіт.

Відповідно до корінця направлення на працевлаштування № 8002 від 07 грудня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено в прийнятті на роботі з причин відсутності трудової книжки.

Відповідно до частини першої статті 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Згідно із статтею 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Виходячи з положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 17 серпня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. При влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

ОСОБА_4 претендуючи на посаду слюсаря з механоскладальних робіт, надав представнику відповідача направлення Львівського міського центру зайнятості від 07 грудня 2015 року № 0038002, резюме, паспорт, заяву про розгляд його кандидатури на вказану посаду.

Позивачем усіх документів передбачених статтею 24 КЗпП України подано не було.

Згідно наданих до міського центру зайнятості вимог до претендентів на подану вакансію, така професія (посада) як слюсар з механоскладальних робіт відноситься до категорії працівників 4-6 розряду.

Основними вимогами до кандидата, який претендує на вказану посаду є: наявність професійно-технічної освіти; кваліфікований робітник (який має достатній освітньо-кваліфікаційний рівень робітника, який на основі повної або базової загальної середньої освіти здобув спеціальні уміння та знання, має відповідний досвід їх застосування для вирішення професійних завдань у певній галузі; стаж роботи на посаді слюсаря з механоскладальних робіт від 2 років.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_4 не надав документів, в тому числі належним чином оформлену трудову книжку, які б підтверджували його освітньо-кваліфікаційний рівень, досвід та стаж роботи, відповідач був позбавлений можливості перевірити відповідність позивача вимогам посади на яку той претендував.

Доводи касаційної скарги щодо неповноважного складу суду відхиляються касаційним судом, оскільки склад колегії суддів апеляційного суду Львівської області було визначено протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2016 року.

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним ОСОБА_4 у апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат