Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2018 Справа №607/3956/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Позняка В.М.

за участю секретаря судового засідання Осів І.В., позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на ? частину квартири № 168, загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 27 кв.м., що знаходиться в будинку № 16 по вул. Київська в м. Тернополі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 16 листопада 1974 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який помер 28 жовтня 2011 року. За час шлюбу вони набули у спільну сумісну власність кооперативну квартиру № 168 по вул. Київська в м. Тернополі, за яку станом на 01 січня 1992 року було повністю сплачено пойовий внесок. Враховуючи те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року за нею та ОСОБА_2, ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом було визнано право власності по 1/4 частини квартири, у звязку з чим просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою від 26 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання, а ухвалою від 16 квітня 2018 року підготовче засідання закрито, а справу призначено до судового розгляду на 27 квітня 2018 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у ньому та просила його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, попередньо подавши заяви, в яких просять розглядати справу без їхньої участі, позов визнають.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебувалиу зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 015392, виданим повторно 14 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області.

28 жовтня 2011 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 128287, виданим Саджівецькою сільською радою Гусятинського району Тернопільської області.

26 січня 1981 року на підставі рішення виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів № 74 від 23 січня 1981 року ОСОБА_5, сімя якого складається з 5-ти осіб, було видано ордер на квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується ордером серії МК № 143.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2017 року, за ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано право власності по 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_5 за життя у встановленому законом порядку набув право власності на квартиру АДРЕСА_2, позивачі та відповідач ОСОБА_3 відмови від прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька не заявляли, прийняли її та в установлений законом строк звернулися до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим суд прийшов до переконання про необхідність визнання за позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 права власності на вищевказану в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, - по 1/4 частині за кожним із позивачів.

Окрім того, вказаним рішенням суду встановлено, що у відповідності до довідки ОСББ «Київська-16» № 107 від 24 січня 2017 року, двокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 49,27 кв.м. є кооперативною.

Відповідно до довідки ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 01 серпня 2016 року квартира АДРЕСА_2 згідно обліку технічної інвентаризації станом на 29 грудня 2012 року на зареєстрована.

Згідно довідки ОСББ «Київська-16» № 172 від 13 квітня 2017 року станом на 01 січня 1992 року пайовий внесок за вказану кооперативну квартиру сплачено повністю.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевказані обставини, встановлені Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, оскільки воно набрало законної сили, та у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що пайові внески ОСОБА_5 за спірну квартиру було сплачено до 1992 року і під час перебування в шлюбі з позивачем, що було встановлено судом, тому до зазначених правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року та Кодексу про шлюб та сімю України від 20 вересня 1969 року, які були чинними на момент виникнення зазначених правовідносин.

Так, відповідно до статей 15, 16 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відтак згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» розяснив, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Таким чином, судом встановлено, що кооперативна квартира АДРЕСА_4 була придбана та виплачена ОСОБА_5 та ОСОБА_5. Г.В. за час їх перебування у шлюбі, а отже є їх спільною сумісною власністю.

При цьому, як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року, згідно якого за ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано право власності по ? частини вказаної квартири, та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2017 року, якою вказане рішення залишено без змін, при розгляді справи про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 обставини щодо належності спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя не досліджувалися.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що ОСОБА_5, який був членом житлово-будівельного кооперативу, та помер 28 жовтня 2011 року, повністю сплатив свій пайовий внесокза квартиру АДРЕСА_4 під час перебування в шлюбі з позивачем ОСОБА_1, тому їй належало право власності на 1/2 частину спірної квартири. Разом з тим, враховуючи те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року за ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано право власності по 1/4 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, тому суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає до задоволення шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину вказаної квартири.

Керуючись ст.ст. 392 ЦК України, ст.ст. 15, 16Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України від 20 вересня 1969 року, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_8 ОСОБА_1 (м. Тернопіль, вул. Київська, 16/168, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (м. Тернопіль, вул. Київська, 16/168, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2), ОСОБА_3 (м. Тернопіль, вул. Київська, 16/168, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3), ОСОБА_4 (м. Тернопіль, вул. Київська, 16/168, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4), про визнання права власності на частину квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири, загальною площею 49,3 кв.м., за адресою: вул. Київська, 16/168, м. Тернопіль.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03 травня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_8