П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 370/1659/18

Номер провадження № 22-ц/824/2692/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року, постановлену під головуванням судді Мазки Н.Б., у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. про примусове проникнення до володіння боржника, стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», боржник - ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозова А.І. звернулась до Макарівського районного суду Київської області з поданням про примусове проникнення до володіння боржника - ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій, а саме опису та арешту вказаного майна з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.

Подання вмотивоване тим, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист №2-160/11 від 14 вересня 2012 року, виданий Подільським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за договором кредиту в розмірі 502 165 доларів США 43 центи та 2 947 431 грн. 10 коп., судового збору в розмірі 1 700 грн., а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 08 жовтня 2012 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34559701 та встановлено боржнику строк для добровільного виконання судового рішення. Разом з тим, у наданий строк боржник рішення суду не виконав.

08 жовтня 2012 року у виконавчому провадженні №34559701 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2017 року за боржником зареєстрована право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідки Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області №56 від 27 січня 2017 року, згідно господарської книги №1 на 2016-2020 в домоволодінні по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, зареєстровані громадяни відсутні.

Перевірити майновий стан боржника за адресою проживання не виявляється можливим, на неодноразові дзвінки двері ніхто не відчинив. 19 січня 2018 року державним виконавцем за результатами проведення огляду зазначеного будинку, складено Акт державного виконавця про неможливість проникнення на територію домоволодіння. Таким чином, неможливість здійснення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, призводить до порушення строків здійснення виконавчого провадження.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року (а.с.22-23) у задоволенні подання державного виконавця - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, 11 вересня 2018 року представник Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» - адвокат Кравець К.В., надіслала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись не незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, постановлення її з порушенням норм матеріальної та процесуального права, просила суд скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця.

Апеляційну скаргу, мотивувала, зокрема, тим, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень знаходиться виконавчий лист №2-160/11 від 14 вересня 2012 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за договором кредиту в розмірі 502 165 доларів США 43 центів та 2 947 431 грн. 10 коп., судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2017 року, за боржником зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідки Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області №56 від 27 січня 2017 року, згідно господарської книги №1 на 2016-2020 у вказаному домоволодінні, що належить на праві власності ОСОБА_4, зареєстровані громадяни - відсутні.

Перевірити державним виконавцем майновий стан боржника за спірною адресою не виявляється можливим, оскільки на неодноразові дзвінки двері ніхто не відчиняє, що перешкоджає перевірити майновий стан останнього та вчинити ряд виконавчих дій.

Так, з 2012 року рішення Подільського районного суду міста Києва, на підставі якого видано виконавчий лист №2-160/11 від 14 вересня 2012 року, боржником не виконане, у зв'язку з чим державний виконавцем звернувся до суду з даним поданням. Суд першої інстанції, всупереч нормам матеріального та процесуального права, відмовив у задоволенні подання без належного обґрунтування своєї позиції. Примусове проникнення до володіння ОСОБА_4, у даному випадку, є необхідним для забезпечення основного принципу цивільного судочинства - обов'язковості судового рішення.

27 вересня 2018 року дана справа надійшла до Апеляційного суду Київської області для розгляду апеляційної скарги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області. На виконання вимог Закону, Апеляційним судом Київської області передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: ВербоваІ.М. - головуючий суддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою та надано строк для подачі відзиву. Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи на 21 листопада 2018 року 11 год. 45 хв.

У суді апеляційної інстанції представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» - адвокат Мартинюк Є.В., підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник боржника ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та пояснив, зокрема, що у боржника наразі немає коштів на погашення боргу, у зв'язку з чим рішення суду не виконується.

Крім того, до Київського апеляційного суду 16 листопада 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу адвоката Ткачук Ю.В. в інтересах ОСОБА_4, з відповідними підтвердженнями направлення його копії учасникам справи, з якого, крім іншого, вбачається, що ОСОБА_4 вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а також такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. В діях боржника відсутні порушення обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме: боржник не чинить жодних дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення (докази протилежного державним виконавцем не надані), боржник у ході виконавчого провадження не ігнорує вимоги державного виконавця, оскільки останній не був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення виконавчих дій. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження містяться пояснення представника боржника, у яких зазначено, що боржником не сплачується борг у добровільному порядку через відсутність коштів, так як ОСОБА_4 є священником, настоятелем храму і його дохід складає виключно пожертви прихожан. Крім того, сім'я боржника у 2015 році потрапила у ДТП, внаслідок чого його дружина отримала першу групу інвалідності, а всі кошти спрямовуються на лікування.

Також, 21 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме: земельної ділянки, належної боржнику, площею 5,5147 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в межах Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області. Вказана земельна ділянка була передана ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-160/11 від 14 вересня 2012 року, виданого Подільським районним судом міста Києва, за ціною 1 901 760 грн. 00 коп. Наведене свідчить про виконання боржником покладених на нього Законом зобов'язань. Отже, державний виконавець, звертаючись до суду з поданням, належним чином його не обґрунтував та не надав доказів на підтвердження своїх доводів.

Державний виконавець до суду апеляційної інстанції не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, у зв'язку з чим колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважала за можливе розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення (заперечення проти доводів апеляційної скарги) представників стягувача та боржника, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист №2-160/11, виданий Подільським районним судом міста Києва 14 вересня 2012 року, про стягнення із ОСОБА_4 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за договором кредиту в розмірі 502 165 доларів США 43 центи та 2 947 431 грн. 10 коп., судового збору в розмірі 1 700 грн., а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.5).

Так, 08 жовтня 2012 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34559701 та встановлено боржнику строк для добровільного виконання судового рішення (а.с.6).

Однак, у наданий строк боржник добровільно рішення суду не виконав.

08 жовтня 2012 року у виконавчому провадженні №34559701 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.7).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2017 року, доданої державним виконавцем до суду першої інстанції, за боржником зареєстрована право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідки Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області №56 від 27 січня 2017 року, згідно господарської книги №1 на 2016-2020 в домоволодінні по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, зареєстровані громадяни відсутні (а.с.9).

З Акту державного виконавця від 19 січня 2018 року вбачається, що прибувши за адресою: АДРЕСА_1, потрапити на територію не вдалося у зв'язку з відсутністю власника та доступу до домоволодіння (а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржника не було повідомлено про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій, матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником такого повідомлення, а з подання державного виконавця не вбачається, у чому саме полягали дії боржника, спрямовані на перешкоджання державному виконавцю вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з оскаржуваним судовим рішенням, з огляду на таке.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

За змістом норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

В той же час, положення Закону України «Про виконавче провадження» та норми процесуального закону дають підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, яка ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

В ході перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що з моменту відкриття виконавчого провадження, а саме з 08 жовтня 2012 року до теперішнього часу рішення суду боржником не виконується у добровільному порядку. Державний виконавець, у свою чергу, який зобов'язаний вчиняти усі виконавчі дії, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання судового рішення, позбавлений можливості перевірити майновий стан боржника за адресою його проживання, оскільки боржник не забезпечив державному виконавцю доступ до домоволодіння.

Доводи та посилання представника боржника на те, що в діях боржника відсутні порушення обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме: боржник не чинить жодних дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, а також посилання на те, що боржником не сплачується борг у добровільному порядку через відсутність коштів, є необґрунтованими та не підтвердженими належними письмовими доказами, а тому відхиляються колегією суддів.

Крім того, саме по собі невиконання судового рішення з моменту відкриття виконавчого провадження з наданням строку для добровільного його виконання, є порушенням боржником вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання представника боржника на ті обставини, що 21 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме: земельної ділянки, належної боржнику, площею 5,5147 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в межах Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-160/11 від 14 вересня 2012 року, виданого Подільським районним судом міста Києва, за ціною 1 901 760 грн. 00 коп., також свідчить про невиконання боржником у добровільному порядку покладених на нього Законом зобов'язань. Крім того, зазначена сума не покриває загальний розмір заборгованості перед ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Таким чином, державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, діяв у відповідності до вимог процесуального закону та на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», з метою та для забезпечення основного принципу цивільного судочинства - обов'язковість судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, в даному випадку, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають в повній мірі дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим ухвалу суду першої інстанції не можна назвати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» - задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. про примусове проникнення до володіння боржника - задовольнити.

Надати дозвіл головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовій А.І. на примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; паспорт Серії НОМЕР_3, виданий Подільським РУГУ МВС України в місті Києві 11 листопада 1995 року), за адресою: АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.Шахова