Справа № 265/6653/18
Провадження № 2/265/1612/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 листопада 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши в залі судових засідань без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

третя особа на стороні позивача - ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 Донецької області, та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є співвласником 3/4 часток квартири АДРЕСА_1. Другим співвласником вказаної квартири, а саме, 1/4 її частини, є ОСОБА_3 Відповідач - їх син, член власників майна, який також зареєстрований у вказаній квартирі, однак не проживає у ній з 2004 року, участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг не приймає, місце його знаходження (перебування) їм невідоме. Вважає, що відповідач, не проживаючи у належній їй та третій особі квартирі понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК строк, втратив право користування вказаним житлом.

Сторони до судового засідання не прибули.

Позивач, її представник та третя особа через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилалась рекомендованою поштою із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання та розміщувались на офіційному веб-сайті «Судова влада України», однак відповідач до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило.

За наведених обставин суд, зі згоди позивача та його представника, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 (1/4 - на підставі договору про визначення часток № 4759 від 27 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А.; свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10 грудня 1998 року, видане Управлінням міського майна Маріупольської міської ради; та 2/4 - на підставі договору дарування № 4760 від 27 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А.).

ОСОБА_2 (третя особа у справі) є власником 1/4 частки вказаної квартири на підставі договору про визначення часток № 4759 від 27 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А.; свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10 грудня 1998 року, видане Управлінням міського майна Маріупольської міської ради.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3

Згідно інформації Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області від 29 травня 2018 року, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований у АДРЕСА_1 з 05 червня 1996 року по теперішній час.

Відповідно до ст.ст. 317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

Згідно акту Комітету самоорганізації населення «Новий Східний» від 04 липня 2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2004 року.

Отже враховуючи, що відповідач, будучи членом сім'ї позивача (власника частки квартири), понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування квартирою 13 в будинку 20 по вулиці 9 Травня в місті Маріуполі та вважає позов таким, що підлягає задоволенню в цій частині.

Позивач також просить зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Вирішуючи позов в цій частині, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється крім іншого на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

В сенсі наведеної норми остаточне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку, а тому суд не вбачає підстав для додаткового вирішення вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною позивачем адресою та з цих підстав відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

У відповідності до положень ст.ст. 133, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282, 259-261, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, витрати з оплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 22 листопада 2018 року.

Суддя: