Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Цукурової Д.В.,

за участю: представника позивача- ОСОБА_11

представника 3-ї особи приватного нотаріуса КМНО Незнайко Є.В.- Різник О.О.

3-ї особи ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-ті особи: приватний нотаріус КМНО Незнайко Є.В., ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування реєстрації рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на об»єкт нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2016 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посилаючись на те, що дана спірна квартира належала на праві власності його племіннику ОСОБА_8, і позивач є єдиним спадкоємцем після смерті племінника, та спадкове майно вибуло з його власності поза його волею. Власники квартири - його родичі ( племінник, двоюрідна сестра ОСОБА_9, двоюрідний дядько ОСОБА_10.) за життя ніякого відчуження щодо спірного майна не проводили. Посилаючись на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, з урахуванням поданих уточнень ( а.с. 66-70 т.1) , оскільки квартира була перепродана, просив суд визнати спірний правочин недійсним та скасувати державну реєстрацію прав на квартиру за ОСОБА_7, зареєстровану за 2075, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 385, здійснений приватним нотаріусом Незнайко Є.В. .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11 підтримав заявлені вимоги.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, причини неявки суду невідомі.

3-тя особа ОСОБА_3, яка є добросовісним набувачем, та її представник

проти задоволення позовних вимог заперечували з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що він фактично просить включити до спадкової маси спірне майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Власником даної квартири є ОСОБА_3, яка добросовісно оплатно придбала цю квартиру у ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого нотаріально.

Представник 3-ї особи приватного нотаріуса Незнайко Є.В. - Різник О.О. просила в позові відмовити. Позивач ще не прийняв спадщину та не став власником спадкового майна. Якщо позов буде задоволено, і визнано правочин недійсним, то відновляться права ОСОБА_6 і власником квартири стане він , а не позивач ОСОБА_5

Заслухавши учасників судового процесу, суд встановивши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2016 року між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований за номером 2075.

Спірна квартира належала на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.1996р. ОСОБА_9 та її сину ОСОБА_8. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 до нот контори вчасно звернулись із заявами про прийняття спадщини її син ОСОБА_8, 1984 р.н. та її батько ОСОБА_10, 1936 р.н. Не отримавши свідоцтва про право на спадщину, батько ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер. На час його смерті він та його онук ОСОБА_8 проживали разом за адресою : АДРЕСА_1., яка була у власності ОСОБА_8, проте не були зареєстровані за вказаною адресою.

Не отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8. помер.

Спадкоємцем за законом після його смерті є його двоюрідний дядько ОСОБА_5 - позивач у справі.

Звертаючись до суду позивач вказував та те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 володіли спірною квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.1996 року, і за життя не відчужували її, тим самим вона увійшла у спадкову масу після їх смерті.

Позивач ОСОБА_5 є спадкоємцем 5 черги, після смерті племінника ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, двоюрідної сестри ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та двоюрідного дядька ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Посилаючись на відсутність з боку його рідних та відсутність у нього також волевиявлення на відчуження квартири, вважає, що договір , укладений між відповідачами має бути визнаний судом недійсним. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що свідоцтво про право власності на квартиру від 27.09.1999р. на ім'я ОСОБА_6, на підставі якого ОСОБА_6 продав квартиру ОСОБА_7, взагалі не видавалось. Тобто правочин вчинений на підставі документу, який за даними Київського державного авіаційного заводу «Антонов» не видавався.

Представник позивача як на підставу позову посилався на ст.203, 215 ЦК України щодо визнання правочину недійсним. А тому суд вважає, що позивачем обраний не правильний спосіб захисту прав позивача. Якщо в разі задоволення позову буде визнано правочин , укладений між відповідачами, недійсним, то в такому разі відновляться права відповідача ОСОБА_6 Тобто права позивача даним позовом з такій редакції, не поновлюються. Вимог про витребування майна за ст.388 ЦК України від добросовісного набувача ОСОБА_3, представник позивача не заявляв. Позивач на даний час не є власником майна. Будь-яких вимог про визнання свого права в порядку спадкування також не заявляв.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

В даному випадку суд вважає, що право позивача підлягає захисту з інших підстав, аніж заявлених позивачем, позивачем не доведено в чому полягає недійсність правочину,який засвідчений нотаріально, правові наслідки настали. А тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 77-83, 89, 95, 211, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р., суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-ті особи: приватний нотаріус КМНО Незнайко Є.В.,ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування реєстрації рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на об»єкт нерухомого майна- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м. Києва

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Суддя Г. Б. Супрун