Справа № 168/93/18
Провадження № 4-с/168/1/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2018 року смт. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Назарука О.В.,
секретар с/з - ОСОБА_1,
прокурора Шептура А.М.,
державного виконавця Бащука С.М.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду скаргу Ковельської місцевої прокуратури на дії головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2,
Ковельська місцева прокуратура звернулась до Старовижівського районного суду Волинської області зі скаргою на дії головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2.
Скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2017 року позов заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено. На підставі даного рішення судом 15 травня 2017 року видано виконавчий лист № 79/17. 25 січня 2018 року Старовижівським відділом Ковельської місцевої прокуратури, виконавчий лист № 79/17 від 15 травня 2017 року із заявою № 35/3-98 вих. 18 повторно звернуто до примусового виконання до Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Однак, 29 січня 2018 року головним державним виконавцем Бащуком С.М. скеровано Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з мотивів відсутності підтверджуючих сплату авансового внеску документів та не надходження цих коштів. Скаржник вважає таке повідомлення незаконним, та зазначає, що відповідно до статей 14, 15, 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, прокурор не зобовязаний був подавати квитанцію про сплату авансового внеску, оскільки обовязок з долучення до заяви про примусове виконання рішення суду квитанції про сплату авансового внеску покладено лише на стягувача і не покладено на прокурора, крім цього зазначає, що прокурор, як учасник виконавчого провадження і як субєкт державного органу, відповідно до частини 2 статті 26 вказаного закону, звільнений від сплати авансового внеску при зверненні до примусового виконання рішення суду у справі, в якій здійснював, в межах своїх повноважень представництво інтересів держави в суді.
Просить визнати неправомірними дії та скасувати рішення головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 у формі Повідомлення від 29 січня 2018 року № 310 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язати державного виконавця прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню за виконавчим листом про примусове виконання рішення суду № 79/17 від 15 травня 2017 року.
Прокурор в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав наведеній у ній, просить її задоволити.
Головний державний виконавець Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, з підстав зазначених у поданому на адресу суду запереченні, пояснив, що дійсно 29 січня 2017 року було повернено виконавчий документ стягувачу у звязку з ненаданням підтвердження сплати стягувачем авансового внеску, на підставі пункту 8 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження". Просить відмовити у задоволенні скарги.
Представник стягувача - Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує.
Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги. Заяв чи клопотань не подавав. Про причини неявки суд не повідомив.
Суд, заслухавши прокурора, державного виконавця, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
В даному випадку зі скаргою на рішення та дії посадової особи державної виконавчої служби до суду звернувся прокурор як представник інтересів держави в особі сторони виконавчого провадження стягувача.
Згідно з статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» прокурор є самостійним учасником виконавчого провадження.
Право прокурора як учасника виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця передбачено частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Судом з матеріалів справи встановлено, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 15 травня 2017 позов заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області шкоду, заподіяну незаконною порубкою лісу, в розмірі 29 396 гривень 59 копійок та судовий збір у розмірі 1600 гривень. 15 травня 2017 року Старовижівським районним судом Волинської області видано виконавчий лист № 79/17. Стягувачем за виконавчим листом є Сереховичівська сільська рада Старовижівського району Волинської області (аркуш справи 8, 11, 13).
Ковельською місцевою прокуратурою вищевказаний виконавчий лист із заявою про примусове його виконання № 35/3-98 вих.18 від 25 січня 2018 року скеровано до Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (аркуш справи 7).
29 січня 2018 року старшим державним виконавцем Бащуком С.М. відмовлено в прийнятті виконавчого документа до виконання, оскільки стягувачем до заяви не долучено квитанцію про сплату авансового внеску, про що державним виконавцем складено відповідне Повідомлення. 29 січня 2017 року вказане Повідомлення направлено на адресу Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області та Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури (аркуш справи 9-10). При винесенні Повідомлення державний виконавець керувався пунктом 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.
Таке рішення посадової особи органу державної виконавчої служби не відповідає вимогам законодавства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України обов'язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Згідно з частинами 1, 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень): 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді. До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з цим, згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», від сплати авансового внеску звільняються, в тому числі державні органи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.
Пунктом 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.
У статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року дане визначення терміну державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб'єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю. Відповідно до статті 3 цього ж Закону субєктами, на яких поширюється дія цього Закону, є Генеральний прокурор України, посадові та службові особи органів прокуратури.
Отже, відповідно до зазначених норм Закону орган прокуратури є державним органом.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
В той же час, поновити інтереси держави неможливо без виконання постановленого за позовом прокурора судового рішення. Більш того, органи прокуратури здійснюючи функцію представництва інтересів держави на стадії виконання рішення судів, не можуть залежати від бездіяльності позивачів у справі стягувачів у виконавчому провадженні, оскільки такий стан призведе до неможливості виконання судових рішень та забезпечення реалізації конституційної функції органів прокуратури.
Аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що закон, надаючи прокурору як самостійному учаснику виконавчого провадження право звертатися до виконавця із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема у разі представництва інтересів держави в суді (як в даному випадку), не покладає на нього обовязок додавати до заяви квитанцію про сплату авансового внеску. Такий обовязок покладений лише на стягувача, яким прокурор не є.
Таким чином, враховуючи, що при поданні позову до суду прокуратурою в інтересах держави в особі Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області про відшкодування шкоди було сплачено судовий збір, суд приходить до висновку, що конкретно у даному випадку, здійснюючи представництво інтересів держави в суді, прокурор має право подати заяву про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа і як державний орган звільняється від сплати авансового внеску при зверненні до органу Державної виконавчої служби Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Обовязок про подання квитанції про сплату авансового внеску в установленому законом розмірі покладений лише на стягувача, яким прокурор не є.
Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» і дії державного виконавця є неправомірними.
Доводи державного виконавця зводяться до того, що стягувачем у виконавчому провадженні, про яке йдеться у зверненні прокурора, є Сереховичівська сільська рада Старовижівського району Волинської області, що не відноситься до переліку осіб, які відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» звільняються від сплати авансового внеску.
Однак вказані доводи повністю спростовуються наведеними вище обставинами справи і положеннями закону, згідно з якими у разі предявлення до виконання виконавчого листа прокурором (при представництві ним інтересів держави в суді, як у даному випадку) на нього не покладається обовязок подавати квитанцію про сплату авансового внеску, а відтак і сплачувати такий внесок.
Той факт, що прокурор представляв у суді інтереси держави в особі Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області, яка не є державним органом, оскільки є органом місцевого самоврядування, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки виконавчий документ предявлений до виконання не вказаною юридичною особою як стягувачем, а прокурором як самостійним учасником виконавчого провадження, який не зобовязаний сплачувати авансовий внесок і підтверджувати його сплату відповідним платіжним документом.
З огляду на викладене безпідставними є і доводи державного виконавця, що прокуратура як державний орган може бути звільнена від сплати авансового внеску на підставі абзацу 8 частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» лише за умови, що вона діє саме як стягувач при предявленні до виконання виконавчих документів.
На підставі статей 13, 14, 15, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», статті 23 Закону України «Про прокуратуру», керуючись статтями 258-260, 447 ЦПК України, суд
Скаргу Ковельської місцевої прокуратури на дії головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 задовільнити.
Визнати неправомірними дії та скасувати рішення головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 у формі повідомлення від 29 січня 2018 року №310 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
Зобов'язати Старовижівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №79/17 виданного Старовижівський районним судом Волинської області 15 травня 2017 року.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду виготовлено 26 лютого 2018 року.

Суддя ОСОБА_4