Справа № 214/2681/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Усік (Улятовській) М.О.

за участю позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, відшкодування матеріальних збитків, встановлення порушення прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якому просить: зобов'язати АТ КБ «Приватбанк» відшкодувати їй, ОСОБА_1, грошові кошти, які завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення шахраями в результаті розповсюдження банком відомостей про клієнта, в розмірі 18600 грн. шляхом видачі їх через касу банку.

В подальшому позивача змінила предмет позову, подавши уточнену заяву, в якій просить також: визнати, що АТ КБ «Приватбанк» не застосував для клієнта умови системи Chargedack, чим порушив її права як споживача фінансових послуг, що призвело до завдання їй майнової та моральної шкоди (а.с.80-81).

В обґрунтування позову зазначає наступне. У жовтні 2014 року вона, ОСОБА_1, звернулася до відділення КФ ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитної карти для сплати споживчого кредиту. Працівниками банку їй було запропоновано оформити кредитну карту "Platinum" (зa терміном дії на даний час карта заблокована банком) без сплати за отримання та плати за користування картою, оскільки у жовтні 2014 року (зі слів працівників банку) банк проводив акцію по цим картам для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Погодившись на пропозицію, у жовтні 2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» вона отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Platinum" 5219…0097, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Інших нарахувань по кредитній картці не оговорювалось. Письмовий договір на забезпечення виконання вказаної карти не оформляли, другий екземпляр договору їй не видавали, видали лише брошури та додаткові картки.

Згідно з ч.1, 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Наприкінці січня 2016 року консьєрж-сервіс ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 в телефонному режимі повідомила їй, що з лютого 2016 року буде зніматися оплата за обслуговування карти щомісячно у розмірі 163,00 грн.

Так, цю картку вона отримала як акційну, і по картках даної серії зняття пільг не має. До того ж з цієї картки в грудні 2015 року вона зняла споживчий кредит та не планувала закривати картку в січні 2016 року, тому що кредит був оформлений на три місяці, однак банком не було враховано даний факт. Попереджати її як користувача про зміни умов, банк повинен за 30 днів (п.9 Постанова Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року), а не за тиждень.

Згідно п.2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією.

Так, з «акційної» кредитної карти в односторонньому порядку банком були зняті кошти за обслуговування карти, без її згоди, пояснення причин та з порушенням терміну ознайомлення користувача зі змінами і без врахування терміну сплати споживчого кредиту.

Вважає, що такі дії банку суперечать законодавству України про захист прав споживачів, в тому числі порушують права споживача фінансових послуг, а саме: відсутність договору суперечить ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та вимогам ст.ст.525, 1055 ЦК України, оскільки відповідач не повідомив її у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає закон; відсутність договору по платіжній картці та ідентифікація клієнта банком з прив'язкою до мобільного телефону в «Приват24» дала шахраям вільний доступ до рахунків клієнта.

З виданої на її ім'я платіжної карти "Platinum" 04 лютого 2016 року при наявності відомостей про клієнта злочинним шляхом, шахраями було знято 18 600 грн. На її мобільний телефон зателефонував представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 з телефонного номеру НОМЕР_2 (інші дзвінки в цей же день, ОСОБА_3 здійснював з номеру телефону НОМЕР_1, такі номери використовують працівники банку) та повідомив, що він є працівником банку. ОСОБА_3 пояснив, що на її кредитну карту було здійснено переказ коштів, але картка не активована для проведення інших операцій крім зарплатного проекту, тому потрібно активувати карту або здійснити переказ на інші карти. Після цього, щоб підтвердити свій статус працівника банку в телефонному режимі, ОСОБА_3 назвав всі рахунки які були відкриті нею в банку на той час та залишки коштів на них і запропонував через систему «Приват24» активувати карту і ввести код. На це вона відмовилась, оскільки ніколи не використовувала систему «Приват24», тоді він наголосив, що зробить це сам. Потім протягом 20 хвилин на її мобільний телефон надходили СМС-повідомлення про неможливість транзакції за її рахунками. Після цього він попросив її ввести код в термінал, який знаходиться на території підприємства тому як на зарплатну і "Platinum" картки не проводилась активація через «Приват24». Так з її карти "Platinum" були списані кошти. Жодних паролів, кодів шахраям не називала, всі номери її карток та залишки на них були названі начебто представником ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3, який здійснював дзвінки з бізнес-номеру банку НОМЕР_1. В систему «Приват24» вона не входила, ключів не створювала і не передавала, доступ у шахраїв до системи є вільний. Зазначає, що шахраями було зроблено значну кількість спроб по списанню коштів до моменту того як вона ввела код в термінал, та в терміналі ще декілька раз не проводились транзакції після введення коду, що підтверджують СМС-повідомлення, але консьєрж-сервіс ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2, яка на той час обслуговувала операції по цій картці не відреагувала на ці дії, хоча в електронному вигляді їй ці відомості їй були доступні.

Пунктом 1.1.2.1.13.1 умов передбачено, що клієнт зобов'язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками третіх осіб).

Протягом хвилини після отримання СМС-повідомлення, вона зателефонувала до консьєрж-сервісу ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 з проханням заблокувати карту та анулювати вказані платежі. У відповідь на її дзвінок працівник банку не заблокувала картку та пояснила, що анулювати платежі не може, бо їх уже виконано, вони списані на іншу карту, а через деякий час, зі слів працівників банку, ОСОБА_2 звільнилась.

При виникненні даних проблемних питань з картами банків у банках діє система сhargeback (повернення грошей на карту) про яку банк не повідомляє клієнтів і замовчує про її існування, але, попри все сhargeback діє в Україні. Даний сервіс являє собою регламентовану процедуру опротестування транзакції та примусового повернення коштів покупцю у випадку, якщо він пред'явив досить вагомі підстави для того, що б вважати дану транзакцію несанкціонованою, помилковою чи шахрайською. Перелік підстав для ініціювання процедури сhargeback офіційно закріплений в Правилах платіжних систем. В даному випадку несумлінність працівника банку при здійсненні з картою шахрайських дій була доведеною та банк повинен був застосувати дану процедуру.

04 лютого 2016 року вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину з її кредитною картою, 05 лютого 2016 року за її заявою відповідні відомості внесено до ЄРДР з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України (шахрайство). Протягом року вона надсилала запити до поліції, у відповідях на які зазначалось, що кримінальне провадження триває.

ПАТ КБ «Приватбанк» не застосував при розгляді кримінальної справи системи сhargeback і вона особисто була змушена сплачувати списані кошти з кредитної картки, які утворилися внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, щоб не нараховувались шалені суми процентів. Зазначені дії банку порушують її права як споживача фінансових послуг та призвели до завдання їй майнової та моральної шкоди.

Протягом 2016 року вона вела переписку з банком щодо розповсюдження даних про клієнта та незаконного списання коштів, але у відповідях банк повідомляв, що вона зобов'язана сплачувати списані кошти кредитної суми, які утворилися внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, та проценти за ними. Зазначені дії банку порушують її права як споживача фінансових послуг та призвели до завдання їй майнової та моральної шкоди.

ПАТ КБ «Приватбанк» знімає повну відповідальність з себе за дане розповсюдження відомостей про клієнта та списання з її карти незаконним шляхом значних сум, чим порушує Постанову Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в якій вказано, що банки не повинні покладати повну відповідальність на користувача за спірні питання з використанням платіжних карток, та Закони України «Про банки та банківську діяльність», «Про доступ до публічної інформації», правила сервісу chargeback.

Зазначає, що списана сума з карти була внесена нею особисто на карту протягом 20116 року з метою не нарахування пені банком. На всі її письмові звернення банк надсилав шаблонні відповіді про його невинність, але в даному випадку банк повинен був сплатити кошти а потім шукати шахраїв відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 30 квітня 2010 року № 223. За результатами переписки протягом 2016 року з банком, ПАТ КБ «Приватбанк» списав з її карти незаконно нараховані пеню та суму за обслуговування карти. Ніяких відомостей та роздруківок про нарахування пені банк їй не надав. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» відмовився видати копію договору на обслуговування карти, тому що договір є банківською таємницею.

У судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Також пояснила, що на її думку банк був повинен зупинити списання коштів з її рахунку. В який спосіб банк розповсюдив її дані пояснити не може, на її телефоний номер поступив дзвінок, особа представилася робітником банку на прізвище «Соболєв» , зазначив її дані та сказав, що потрібно активувати картку. Операцію зі списання грошей вона, позивачка виконала власноручно, за вказівкою «Соболєва». Їй, позивачці, необхідності активувати картку не було. В результаті операції з картки було списано 18600 гривень, банк списав борг по пені та штрафним санкціям. Чи мав технічну можливість банк зупинити списання грошей, якщо ця операція вже розпочалася пояснити не може.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, у зв'язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи за відсутності заперечень з боку позивачки.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: звернення ОСОБА_1 до банку (а.с.9, 12-13, 16-18), відповіді банку (а.с.10-11, 14-15, 19-21, 28-29, 30-32, 36-37, 39-40), електронне листування (25-27, 38), претензії (а.с.22-24, 33-35), відповіді поліції (а.с.41, 43, 45, 48, 49), Витяг з ЄРДР (а.с.46).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: звернення ОСОБА_1 до банку (а.с.9, 12-13, 16-18), відповіді банку (а.с.10-11, 14-15, 19-21, 28-29, 30-32, 36-37, 39-40), претензії (а.с.22-24, 33-35), як такі, що встановлюють наявність обставин, що обґрунтовують заявлені вимоги, а саме перебування сторін в договірних відносинах, факт вчинення оспорюваної транзакції, звернення позивачки з цього приводу до банку та дії банку з розгляду таких звернень.

Суд вважає належними доказами: відповіді поліції (а.с.41, 43, 45, 48, 49), Витяг з ЄРДР (а.с.46), як такі, що стосуються предмету доказування.

Суд вважає недопустимим доказом та не бере до уваги електронне листування (25-27, 38), оскільки такі докази одержані з порушенням порядку, встановленого ст.100 ЦПК України, а паперова копія електронного доказу не може вважатись письмовим доказом.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». З 21.05.2018 року найменування ПАТ КБ «Приватбанк» змінено на АТ КБ «Приватбанк», що не є перетворенням юридичної особи.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з приводу отримання споживчого кредиту, де оформила кредитну картку «Platinum» НОМЕР_3 з кредитним лімітом в 25000 грн. Вказані обставини встановлено з пояснень позивачки та визнано нею в ході судового розгляду.

4 лютого 2016 року за кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 було проведено дві транзакції зі зняття коштів на загальну суму 18600 грн.

Про здійснення вказаний транзакцій як несанкціонованих позивачка повідомила працівникам АТ КБ «Приватбанк» в телефонному режимі 4 лютого 2016 року з метою їх блокування та скасування з поверненням знятих коштів на її рахунок. 8 лютого 2016 року та 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 зверталася до банку з письмовими заявами.

За результатами поданих ОСОБА_1 звернень та заяв, в ході проведення перевірки АТ КБ «Приватбанк» за фактом несанкціонованого списання коштів з її картки встановлено, що під час здійснення транзакцій переказ коштів ОСОБА_1 проведено шляхом створення платежу клієнтом в ПК «Приват24». При даній процедурі вона під своїм логіном та паролем зайшла в систему «Приват24», створила необхідний платіж, ввела доступний тільки їй ключ доступу, після чого до банку надійшло платіжне доручення, на підставі якого банком проведено перерахування коштів.

Із наданих АТ КБ «Приватбанк» відповідей слідує, що оспорювані ОСОБА_1 операції здійснено нею особисто з коректним введенням логіна та пароля для входу в «Приват24». Крім того, вона особисто через меню терміналу ТС 204588, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора 29-к, ринок «Соцмісто» здійснювала усі дії, які їй нібито говорили невідомі особи, чим особисто свідомо здійснила (дозволила здійснити) транзакції по її картковому рахунку.

Позивачка зазначає, що вищевказані грошові перекази по транзакціям були здійснені нею через шахрайські дії сторонніх осіб, які шляхом введення її в оману, представляючись працівниками банку та телефонуючи з номерів АТ КБ «Приватбанк», називаючи інформацію, що містить її персональні дані та інформацію по її рахункам, змусили активувати кредитну картку через термінал Приват24, шляхом введення коду, що вона виконала. Після цього на її телефон почали надходити СМС-повідомлення про здійснення транзакцій та деякі не проведені транзакції. Одразу після цього вона звернулася до служби підтримки банку та повідомила про шахрайські дії, внаслідок чого картку було заблоковано, однак спірні транзакції не були скасовані.

4 лютого 2016 року ОСОБА_1 подала заяву до поліції про вчинення кримінального правопорушення. Відповідні відомості за її заявою СВ Дзержинського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено до ЄРДР за №0000319 від 05 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування триває.

На даний час АТ КБ «Приватбанк» транзакції ОСОБА_1 по перерахуванню коштів в сумі 18600 грн. не скасовано й грошові кошти на картці/рахунку позивачки не відновлені, що стало причиною її звернення до суду.

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі пояснень позивачки та письмових доказів: звернень ОСОБА_1 до банку (а.с.9, 12-13, 16-18), відповідей банку (а.с.10-11, 14-15, 19-21, 28-29, 30-32, 36-37, 39-40), претензій (а.с.22-24, 33-35), відповідей поліції (а.с.41, 43, 45, 48, 49), Витягу з ЄРДР (а.с.46).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

У судовому засіданні встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було укладено, передбачений ст.1054 ЦК України, кредитний договір з видачею кредитної картки «Platinum» НОМЕР_3 з кредитним лімітом в 25 000 грн.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні позивачка підтвердила заповнення нею анкети-заяви та отримання кредитної картки, видачу їй банком платіжного засобу та користування ним, часткове повернення кредитних коштів, списання банком пені та процентів по кредиту за її зверненнями, що є свідченням вчинення нею дій, які свідчать про наявність між сторонами кредитно-договірних відносин.

Суд залишає поза увагою доводи позивачки стосовно неправомірного встановлення банком комісії за обслуговування кредитної картки «Platinum» та її автоматичне списання, інші зміни по кредитному договору, не дотримання процедури повідомлення про зміни, оскільки вони не стосуються предмету спору, та жодних вимог стосовно нарахування банком комісії позивачкою не заявлялось.

Згідно Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 5 листопада 2014 року, банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів та/або еквайринг на підставі внутрішньобанківських правил, розроблених відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ і правил платіжних систем.

Відповідно до п.14 Положення, електронний платіжний засіб має містити обов'язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Платіжна організація має право в правилах платіжної системи встановити додаткові реквізити електронного платіжного засобу.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 Постанови Правління НБУ від 30 квітня 2010 року №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Із пункту 9 Положення вбачається, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п.п.1.1.5.5, 1.1.5.14, 1.1.5.28, 1.1.5.29 п. 1.1.5 «Відповідальність сторін» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку та є загальнодоступною інформацією, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему Mobile Banking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. У разі, якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за всі операції, що супроводжуються правильним введенням пін-коду та у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні пін-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) Mobile Banking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою.

Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Порядок відкликання розрахункових документів передбачено ст.23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у відповідності до п.23.1 ст. 23 якого платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Відповідальність при здійсненні переказу коштів регламентується розділом VII Закону. При цьому п. 32.3 Закону встановлено, що банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п.22.6 ст.22 цього Закону.

Згідно п.33.2 ст.33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

В ході судового розгляду встановлено, а ОСОБА_1 підтверджено, що вона самостійно, тобто свідомо, розуміючи значення своїх дій та можливість настання від них наслідків, ввела код доступу до її платіжної картки в системи Приват24 через термінал, після чого було проведено декілька транзакцій зі зняття коштів з її рахунку. Хоча позивачка й вказує, що переказ коштів вона не здійснювала, а відомості по терміналу вводила під впливом шахраїв, однак з урахуванням встановлених обставин, норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що саме позивачка несе відповідальність за вчинення цих транзакцій. Крім того, Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» не передбачено можливості скасування транзакцій у випадку її завершення.

Позивачка звернулася до банку з повідомленням про заблокування картки вже після здійснення всіх зазначених банківських операцій, здійснених в електронному вигляді шляхом використання інформації, яка була у наявності позивачки, тому саме на ній лежать всі ризики здійснення оспорюваних нею банківських операцій. При цьому, блокування банківської карти за заявою клієнта після здійснених трансакцій в даному випадку жодним чином не впливає на правовідносини між сторонами. Клієнт банку як сам так і за його ж заявою банк може розблокувати в любий момент банківську карту і користуватись коштами на умовах кредитного договору.

Докази звернення позивачки до банку після проведених банківських переказів та до поліції не є тією достатньою обставиною вважати, що вказані операції були проведені шахрайським шляхом. Враховуючи також неоспорений факт використання при банківських грошових переказах інформації, яка була наявна лише у позивачем. Докази наявності вини банку у зазначених позивачкою транзакціях, розповсюдженні конкретно визначеними нею працівниками банку її персональних даних відсутні та позивачкою в рахунок доведення пред'явлених нею вимог суду не надані.

Позивачка посилається на вимоги ст.ст.37-1, 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що регламентують підстави та порядок призупинення платіжних операцій, а не їх скасування. Однак суд зауважує, що дані положення не розповсюджуються на випадки проведення грошових переказів з картки, що мало місце в даному випадку, хоча і внаслідок шахрайських дій, а стосуються операцій, що підлягають фінансовому моніторингу. Поряд із цим, позивачка не заявляла вимог про визнання недійсними правочинів чи нечинними оспорюваних нею транзакцій.

Згідно зі ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, відповідно до п.п.6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління НБУ від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом встановлено, що позивачка особисто, за своєю волею здійснювала платіжну операцію, будь-якого впливу на неї з боку сторонніх осіб, який би спонукав діяти всупереч її волі не існувало.

Отже підстав для відшкодування банком 18600 грн. не мається.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, обставини, які доводять, що позивачка, а вона на це сама посилалася, своїми діями сприяла використанню персональної інформації, ввела код по кредитній картці через термінал, чим ініціювала платіжні операції, суд приходить до висновку про недоведеність вини банку в спричиненні позивачці майнової шкоди, тобто відсутність підстави цивільно-правової відповідальності відповідача.

Вимоги ОСОБА_1 щодо визнання факту порушення її прав як споживача в результаті не застосування АТ КБ «Приватбанк» для неї умови системи сhargeback, суд також вважає безпідставними з огляду на наступне.

Процедура повернення банком платежу клієнту здійснюється відповідно до правил міжнародної платіжної системи. Держатель платіжної карти сам ініціює процедуру повернення коштів шляхом надання банку-емітенту відповідної заяви із зазначенням причин. Так, п.23.5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що порядок відкликання розрахункових документів у платіжній системі визначається правилами відповідної платіжної системи.

Згідно п.9.2. ст.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна система (крім внутрішньобанківської платіжної системи) діє відповідно до правил, установлених платіжною організацією відповідної платіжної системи. Внутрішньобанківська платіжна система діє відповідно до внутрішніх документів банку.

Chargeback (поворотний платіж) - це встановлена в банківських правовідносинах процедура опротестування транзакції банком-емітентом з метою захисту прав платника, при якій сума платежу безакцептно списується з одержувача (банку-еквайра) і повертається платнику, після чого обов'язок доведення істинності транзакції покладається на одержувача. Технологія повернення платежу використовується в системах взаєморозрахунків з пластикових карт. Поворотний платіж може бути оскаржений шляхом виставлення повторної фінансової вимоги (second presentment, representment), в даній процедурі з одного боку виступає одержувач і банк-еквайєр, з іншого банк-емітент і платник (власник картки). Процедура регламентована платіжними системами Visa і MasterCard, в тому числі має тимчасове обмеження, а також мінімальну суму транзакції для подачі заяви. Для того, щоб оскаржити платіж платник (власник картки) звертається в банк-емітент з письмовою заявою із зазначенням номеру картки, дати, суми транзакції, відомостей про одержувача коштів із обов'язковим наданням вагомих доказів для опротестування транзакції як несанкціонованої, шахрайської чи помилкової. Далі банк-емітент проводить розслідування і в разі правоти заявника списує з карткового рахунку одержувача опротестовану суму платежу і повертає її платнику. Істотним при даній процедурі є те, що правила процедури Chargeback дають можливість саме банку-емітенту самостійно вирішувати, в якому випадку опротестування є правомірним і вимагає розгляду, а в якому ні.

Оскільки застосування АТ КБ «Приватбанк» процедури Chargeback є його правом, а не обов'язком, та можливе виключно під час проведення системах взаєморозрахунків з пластикових карт до завершення виконання транзакції, що не стосується даного випадку, вимоги позивачки про неправомірне незастосування банком цієї процедури є безпідставними.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ухвалення рішення на користь відповідача, судові витрати по справі слід покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 614, 1054, 1073 ЦК України, ст.ст. 9, 23, 33, 37-1, 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст.2, 4, 12, 13, 133, 141, 256-258, 258-261, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, відшкодування матеріальних збитків, встановлення порушення прав - відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов