Єдиний унікальний номер 243/676/18
Номер провадження 2/243/799/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мирошниченко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1, де дотепер зареєстрований, але не проживає колишній власник будинку - ОСОБА_2 Факт реєстрації сторонньої особи у належному їй житловому приміщенні перешкоджає їй вільно володіти і розпоряджатися своїм майном, крім того, ця обставина впливає на розмір плати за житлово-комунальні послуги, а також на питання призначення субсидії на їх сплату. У зв'язку з зазначеним просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.19-20, 23, 29, 30, 31), про причини неявки суду не повідомив.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 10.01.2018 року (а.с.13) не з'явилися, справу просили розглянути за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с.24, 25).
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2017 року, ОСОБА_1 належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 (а.с.5), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 109652618 від 29.12.2018 року (а.с.6).
Згідно довідки Виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 09.01.2018 року, у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа - ОСОБА_2, 1966 року народження (а.с.7).
З акту комітету мікрорайону «Залізничний №1» № 46 від 23.01.2018 року вбачається, що за вищевказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).
V. Оцінка Суду.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до пункту 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
Звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки його подальша реєстрація перешкоджає позивачеві у розпорядженні належною їй власністю.
Суд вважає такі вимоги позивача цілком обґрунтованими, оскільки дійсно відповідач ОСОБА_2 в спірному будинку не мешкає, хоча залишився там зареєстрований. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 321, 391 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком № 1-А, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя Слов'янського
міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко