Справа № 369/4365/18
Провадження №4-с/369/70/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2018 Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

при секретарі Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця та визнання бездіяльності посадової особи неправомірною, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1, заінтересовані особи: начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду з даною скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця та визнання бездіяльності посадової особи неправомірною. Просили визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 від 10.11.2017 року про передачу виконавчого провадження № 44348396 до Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; визнати неправомірною бездіяльність начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, що полягає у неналежному розгляді скарги ОСОБА_1 від 02.03.2018 року, включаючи порушення встановлених строків її розгляду.

В обґрунтування зазначених вимог, заявник посилається на те, що Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі № 2-1925/12 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на її користь для утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 29.03.2012 року.

12.06.2012 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Теребовлянського районного управління юстиції ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № 32996726 на підставі виконавчого листа № 2- 1925/12, видане 21.05.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

05.08.2014 року виконавче провадження закрито, а всі письмові матеріали ОСОБА_1 направлено до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно інформації, наданої начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_7, у результаті реформування територіальних органів Міністерства юстиції України виконавче провадження (вже за № 44348396) було передано 14.06.2017 року державному виконавцю Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3.

10.11.2017 року державним виконавцем Мацевко І.Б. винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Так, згідно описової частини постанови державного виконавця, підставою для передачі виконавчого провадження стало те, що місце реєстрації боржника знаходиться поза межами юрисдикції Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області - с. Глеваща Теребовлянського району Тернопільської області.

Державний виконавець Мацевко І.Б. чомусь вирішила, що виконавчі дії мають провадитися за останнім місцем реєстрації боржника, а не за місцем його проживання. Проте, такий висновок є передчасним, оскільки суперечить вимогам Закону виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до положень частини 4 статті 25 ЗУ «Про виконавче провадження." передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством, юстиції України.

З матеріалів виконавчого провадження № 44348396 (з копією яких його представник ознайомився 02.03.2018 року у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області) вбачається, що державним виконавцем Мацевко І.Б. взагалі не здійснювались дії, направлені на встановлення фактичного місця проживання боржника, результати її виходу на адресу, яка була встановлена співробітниками міліції більше трьох років тому, та не здійснення в подальшому нею заходів, направлених на встановлення місця фактичного проживання боржника, ніяких даних про місце проживання, роботи боржника або місце знаходження майна, які знаходяться поза межами юрисдикції Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, постанова державного виконавця Мацевко І.Б. взагалі не містить.

Згідно листа головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_6 (№ 1598 від 16.02.2018 року) місцем проживання боржника є квартира АДРЕСА_1 (встановлено працівниками поліції на виконання ухвали суду про оголошення розшуку боржника).

Частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, матеріали виконавчого провадження вказують на те, що державний виконавець Мацевко І.Б., не перевіривши місце реєстрації боржника на відповідність його фактичному місцю проживання, здійснила повернення виконавчого листа № 2-1925/12, чим порушила приписи відповідних норм ЗУ «Про виконавче провадження» та вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року.

Оскільки рішення державного виконавця Мацевко І.Б. про передачу виконавчого провадження за останнім місцем реєстрації боржника (а не місцем його проживання) є неправомірним, тому ОСОБА_1 оскаржила його (рішення) в установленому порядку, направивши 02.03.2018 року відповідну письмову скаргу на адресу безпосереднього керівника державного виконавця - начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Згідно даних інтернет-сайту ПАТ «Укрпошта» дана скарга отримана адресатом 09.03.2018 року (р/л 729).

Оскільки протягом тривалого часу жодної інформації про результати розгляду вказаної скарги на її адресу не надходило, тому ОСОБА_1 попросила свого представника уточнити дану інформацію.

У телефонній розмові, що мала місце 16.04.2018 року між представником ОСОБА_8 і начальником Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_9 (тел. 035-225-25-21), останній повідомив, що скарга до цього часу не розглянута, оскільки він доручив підготувати відповідь на дану скаргу державному виконавцю Мацевко І.Б., але вона (державний виконавець) вже третій тиждень перебуває на лікарняному, проте не зміг пояснити ні підстав передачі скарги на розгляд особі, рішення якої оскаржується, ні причини такого тривалого зволікання з її (скарги) розглядом.

Зазначені вище обставини свідчать про неналежне виконання державним виконавцем Мацевко І.Б. своїх безпосередніх посадових обов'язків, порушення нею приписів норм ЗУ «Про виконавче провадження», а також про відсутність будь-якого контролю за діями і рішеннями вказаного державного виконавця з боку його безпосереднього керівника - начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

У результаті непрвомірних дій посадових осіб органу державної виконавчої служби судове рішення про стягнення аліментів, на підставі якого було видано виконавчий лист, залишається невиконаним, а загальна сума заборгованості зі сплати аліментів складає майже всю суму щомісячних платежів (800,00 грн.) за останні 6 (шість) років.

Враховуючи вищевикладене просили визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 від 10.11.2017 року про передачу виконавчого провадження № 44348396 до Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; визнати неправомірною бездіяльність начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, що полягає у неналежному розгляді скарги ОСОБА_1 від 02.03.2018 року, включаючи порушення встановлених строків її розгляду.

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_10 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задовльнити у повному обсязі.

Начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилися, матеріали виконавчого провадження до суду не направили, про причини своєї неявки не повідомили, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Боржник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ст.ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд, переконавшись у відсутності перешкод у розгляді скарги, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі № 2-1925/12 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 для утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 29.03.2012 року.

12.06.2012 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Теребовлянського районного управління юстиції ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № 32996726 на підставі виконавчого листа № 2- 1925/12, видане 21.05.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

05.08.2014 року виконавче провадження закрито, а всі письмові матеріали ОСОБА_1 направлено до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

Як стверджує скаржник, згідно інформації, наданої начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_7, у результаті реформування територіальних органів Міністерства юстиції України виконавче провадження (вже за № 44348396) було передано 14.06.2017 року державному виконавцю Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3.

10.11.2017 року державним виконавцем Мацевко І.Б. винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Як вбачається із постанови про передачу виконавчого провадження ВП №44348396 від 10.11.2017 року, згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Тернопільській області у боржника відсутні зареєстровані транспортні засоби. Згідно відповіді Головного управління держпродспоживслужби в Тернопільській області від 08.09.2017 року с/г техніка та інші механізми за боржником не зареєстровані. Згідно відповіді управління держпраці у Тернопільській області технологічні транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 03.11.2017 року боржник пенсії не отримує та за цивільно-правовими договорами не працює. Згідно відповіді ДФСУ у боржника доходів та відритих рахунків у банках та банківських установах немає. Виходом державного виконавця за вказаною адресою проживання встановлено, що здійснити опис майна боржника виявилося не можливим, оскільки ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає і майна його там не має, про що складено акт державного виконавця. Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМСУ в Тернопільській області від 19.09.2017 року боржник ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 01.11.2017 року заборгованість по аліментам становить 52100 грн.

Підставою для передачі виконавчого провадження стало те, що місце реєстрації боржника знаходиться поза межами юрисдикції Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області - с. Глещава Теребовлянського району Тернопільської області.

Державний виконавець Мацевко І.Б. прийшов до висновку, що виконавчі дії мають провадитися за останнім місцем реєстрації боржника, а не за місцем його проживання. Проте, такий висновок є передчасним, та суперечить ЗУ «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до положень частини 4 статті 25 ЗУ «Про виконавче провадження." передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством, юстиції України.

З матеріалів виконавчого провадження № 44348396 (з копією яких його представник ознайомився 02.03.2018 року у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області) вбачається, що державним виконавцем Мацевко І.Б. взагалі не здійснювались дії, направлені на встановлення фактичного місця проживання боржника, результати її виходу на адресу, яка була встановлена співробітниками міліції більше трьох років тому, та не здійснення в подальшому нею заходів, направлених на встановлення місця фактичного проживання боржника, ніяких даних про місце проживання, роботи боржника або місце знаходження майна, які знаходяться поза межами юрисдикції Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, постанова державного виконавця Мацевко І.Б. взагалі не містить.

Згідно листа головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_6 (№ 1598 від 16.02.2018 року) місцем проживання боржника є квартира АДРЕСА_1 (встановлено працівниками поліції на виконання ухвали суду про оголошення розшуку боржника).

Частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, матеріали виконавчого провадження вказують на те, що державний виконавець Мацевко І.Б., не перевіривши місце реєстрації боржника на відповідність його фактичному місцю проживання, передчасно здійснила передачу виконавчого провадження виконавчого листа № 2-1925/12, чим порушила приписи відповідних норм ЗУ «Про виконавче провадження» та вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року.

Частиною 3 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Оскільки рішення державного виконавця Мацевко І.Б. про передачу виконавчого провадження за останнім місцем реєстрації боржника (а не місцем його проживання) є неправомірним, тому ОСОБА_1 оскаржила її (рішення) в установленому порядку, направивши 02.03.2018 року відповідну письмову скаргу на адресу безпосереднього керівника державного виконавця - начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Згідно даних інтернет-сайту ПАТ «Укрпошта» дана скарга отримана адресатом 09.03.2018 року (р/л 729).

Оскільки протягом тривалого часу жодної інформації про результати розгляду вказаної скарги на скаржника адресу не надходило, тому ОСОБА_1 попросила свого представника уточнити дану інформацію.

Відомостей, про те, що скарга, яка надійшла на адресу безпосереднього керівника державного виконавця - начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області розглянута, до суду не надійшло.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначені вище обставини свідчать про неналежне виконання державним виконавцем Мацевко І.Б. своїх безпосередніх посадових обов'язків, порушення нею приписів норм ЗУ «Про виконавче провадження», а також про відсутність будь-якого контролю за діями і рішеннями вказаного державного виконавця з боку його безпосереднього керівника - начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

На даний час виконавчий лист, залишається невиконаним, а загальна сума заборгованості зі сплати аліментів складає майже всю суму щомісячних платежів (800,00 грн.) за останні 6 (шість) років.

Відповідно до положень ст.ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім'я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім'я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, заявник діяв у межах правового поля і подав спочатку скаргу, на адресу безпосереднього керівника державного виконавця - начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а потім до місцевого суду свої вимоги, коли йому стало відомо про наявність оскаржуваної постанови.

Відповідно частини 4 статті 81 ЦПК України - у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Доводи скаржника про незаконність та необґрунтованість постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження, на переконання суду, знайшли своє повне підтвердження, тому скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 447, 448, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця та визнання бездіяльності посадової особи неправомірною - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 від 10.11. 2017 року про передачу виконавчого провадження за № 44348396 до Требовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, що полягає у неналежному розгляді скарги ОСОБА_1 від 02.03. 2018 року, включаючи порушення встановлених строків її розгляду.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду.

Суддя: А.Я.Волчко