233 № 233/18/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
12 березня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Донецька залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказуючи, що з 04 червня 1993 року і по 30 червня 2017 року вона працювала у Дебальцевському загоні воєнізованої охорони державного підприємства "Донецька залізниця" по посаді диспетчера сектора організації охорони вантажів та обєктів. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати мені заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. 30 червня 2017 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням у зв*язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (стаття 38 КЗпП). Станом на 30 червня 2017 року (на день її звільнення) розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з лютого 2016 року по 30 червня 2017 року становив 21 547,24 грн., що підтверджується довідкою. Повний розрахунок з нею відповідачем не проведений до теперішнього часу, тому вона має право вимагати у відповідності зі ст. 117 КЗпП України сплати з боку відповідача на її користь середнього заробітку за період затримки повного розрахунку. Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 30 червня 2017 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру її середньоденного заробітку 129,22 грн.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позов та просила його задовольнити (а.с.3).
Представник відповідача Державного підприємства «Донецька залізниця»на виклик в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 33). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
З*ясувавши позицію позивача, дослідивши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-8), перебувала у трудових правовідносинах з Дебальцевським загоном воєнізованої охорони Державного підприємства «Донецька залізниця» з 04 червня 1993 року по 30 червня 2017 року, працювала на посаді диспетчера Сектора організації охорони вантажів та обєктів. ОСОБА_1 була звільнена згідно наказу № 24/НОР-ос від 30 червня 2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, як це вбачається з трудової книжки позивача серія БТ-І № 8572611 від 13 травня 1983 року (а.с. 10-11), копії наказу (розпорядження) № 24/НОР-ос від 30 червня 2017 року (а.с. 6).
За вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Позивач вказує, що відповідно до довідки Дебальцевського загону воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця» № 222 від 23 серпня 2017 року (а.с. 9) заборгованість по заробітні платі ОСОБА_1 з лютого 2016 року і на дату звільнення - 12 липня 2017 року, склала 21 547,24 грн.
У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виходячи з положень ст.117 КЗпП України наявність вини роботодавця є обовязковою умовою для покладання на нього відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні.
Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.
Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проведення антитерористичної операції на територіях, визначених Кабінетом міністрів України, та той факт, що проведення антитерористичної операції не припинено до теперішнього часу, суд визнає загальновідомими обставинами, які доказуванню не підлягають.
Згідно із статтею 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Постановою Правління НБУ «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06 серпня 2014 року № 466 було призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коптів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року N 1085-р та від 2 грудня 2015 року N 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та які розташовані на лінії зіткнення. До цього переліку, зокрема, належить м. Донецьк.
Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно, частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.
З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.
Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (правова позиція викладена в постановах ВСУ 6-2159цс15; 6-364цс16; 6-365цс16).
Загальновідомим фактом, який не потребує доказування є те, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження обєктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в населеному пункті - м. Донецьк Донецької області, де знаходиться підприємство відповідача, з липня 2014 року і на час звернення до суду позивача унеможливлюють виконання зобовязань, зокрема, розрахунки по оплаті праці.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у затримці виплати належних сум при звільнені у звязку із обставинами непереборної сили, що обєктивно унеможливлювали виконання зобовязань, передбачених умовами договору обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Так як підприємство знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, на території, тимчасово непідконтрольній владі, про що свідчить витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, то затримка виплати належних позивачеві сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 128, 141, 206, 258- 259, 263-265, 268, 280, 282 ЦПК України, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя :