28.02.2018 Справа № 363/3402/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про примусове виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.08.2017 року, позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі проживала рідна тітка позивача ОСОБА_3 зі своїм співмешканцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, однак її співмешканець, який являється відповідачем по справі продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_1. Крім того, після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 ознайомив відповідача з належними йому правами на квартиру, однак добровільно виселятися з квартири ОСОБА_2 відмовився, а також не допускає позивача до квартири. Своєю протиправною поведінкою ОСОБА_2 перешкоджає позивачу користуватися його власністю.

Ухвалою суду від 21.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.08.2017 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_3, є гр. ОСОБА_1 Спадщина на яку видане це свідоцтво складається із квартири номер АДРЕСА_1, і належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради Київської області 24.12.1993 року згідно з розпорядження від 28.12.1993 року за №264, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу №19 під реєстровим №700пр.

Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що застосовуючи положення стаття 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положення статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як вбачається, з довідки №1610 від 21.11.2016 року виданої Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, місце реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 підтверджується довідкою виданою Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради від 09.11.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, оскільки позивачем не доведено, що відповідач своїми діями, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушує права ОСОБА_1, як власника квартири АДРЕСА_1, а тому заявлений позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтею 150 ЖК Української РСР, статтями 355, 356, 383, 391 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 07 березня 2018 року.

Суддя О.Д. Рудюк