КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4063/18
Провадження № 2/552/1340/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2018 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтава в складі головуючого судді Миронець О.К., за участю секретаря судового засідання Рибальченко О.П. позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом та просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 8285,63 гривень та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 04.05.2017 року по 17.07.2018 року в сумі 87903,02 гривень. Свій позов обґрунтувала тим, що вона працювала старшим електромеханіком дільниці 1 групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», звільнена 03.05.2017 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення їй невиплачена заробітна плата за березень 2017 року в сумі 1958,78 гривень, за квітень 2017 року в сумі 3182,91 гривень, за травень 2017 року в сумі 3143,94 гривень з урахуванням грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Оскільки на день звільнення заробітна плата їй не була виплачена, позивач вважає, що є підстави для застосування ст.117 КЗпП України та стягненні з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Відповідач 26.09.2018 року подав відзив на позов та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на такі обставини. З 16.03.2017 року в звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність звязку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Тому у звязку з відсутністю первинних документів неможливо здійснити нарахування заробітної плати. У висновку Торгово-промислової палати від 16.01.2018 року зазначено про неможливість виконання своїх обовязків структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин.

04.10.2018 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив в якому зазначила, що не згодна з позицією відповідача та вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та просить не приймати до уваги висновок Торгово-промислової палати, оскільки дана організація є недержавною та її висновки не можуть припиняти дію Законів України.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 18.07.2018 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження в режимі відео конференції.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 08.07.2016 року була прийнята старшим електромеханіком дільниці 1 групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Відповідно до наказу №236/ДНД від 17.03.2017 року «Про встановлення простою» встановлено простой з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів «Донецької дирекції залізничних перевезень». Відповідно до п.8 даного наказу зазначено, що оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду за весь час простою згідно графіку роботи.

03.05.2017 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

На день звільнення розрахунок з позивачем не проводився. Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, який надала позивач їй нараховано за березень 2017 року до оподаткування 5292,85 гривень, сума до виплати з урахуванням податків 4208,78 гривень, з яких їй виплачено 2250 гривень.

Згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року,який надала позивач їй нараховано за квітень 2017 року до оподаткування 4002,74 гривень, сума до виплати з урахуванням податків 3182,91 гривень.

Згідно розрахунку заробітної плати за травень 2017 року, який надала позивач їй нараховано за травень 2017 року до оподаткування 3905,51 гривень, сума до виплати з урахуванням податків 3143,94 гривень.

Заперечень щодо даних розрахунків відповідач не надав, вказана сума на день ухвалення рішення відповідачем позивачеві не сплачена, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

На день звільнення ОСОБА_1 належала до виплати заробітна плата та грошова компенсація за невикористану відпустку у сумі 8285,63 гривні.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 8285,63 гривні.

Тож в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі позов підлягає повному задоволенню.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд дійшов таких висновків.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливлювало виконання ПАТ «Укрзалізниця» обовязків передбачених ст.ст.47,115,116,117 КЗпП України перед працівниками, спричиненими впливом дії форс-мажорних обставин, а саме: актами тероризму на територіях міста Донецьк, Донецької області та м.Луганськ, Луганської області, що є обставинами, які не залежали від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення ПАТ «Укрзалізниця» від відповідальності.

Таким чином, настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що затримка виплати позивачці належних їй при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини ПАТ «Українська залізниця», отже норми ст.117 КЗпП України в даному випадку не підлягають до застовування. З цих підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки така затримки сталась не з вини відповідача.

Крім того, в своїй постанові від 23.03.2016 року у справі № 6-364цс16 щодо застосування в подібних правовідносинах ст.ст.116, 117 КЗпП України Верховний Суд України зазначив, що настання обставин непереборної сили, що встановлені висновком Торгово-промислової палати України, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Разом із тим, суд вважає необгрунтованим посилання позивача на той факт, що підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору) не може бути підтверджено висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року. Так, ч.1 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» встановлено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

При цьому, згідно із ч.2 ст.11 вказаного Закону, методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Як вже зазначалось раніше, відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави 704,80 гривень судового збору.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 Олегівни задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Українська залізниця» (), юридична адреса м.Київ, вул.Тверська,5 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 8285,63 гривень. без відрахування податків і обов'язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Українська залізниця» (), юридична адреса м.Київ, вул.Тверська,5 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського Апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1, місце реєстрації АДРЕСА_1, місце фактичного проживання АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (), юридична адреса м.Київ, вул.Тверська,5

Повний текст рішення складено та підписано 20.11.2018 року.

СУДДЯ МИРОНЕЦЬ О.К.