Справа № 307/1206/18
Провадження № 2/307/905/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарях Панчишин В.І.

Ком`яті Н.А.

з участю: представник позивачки ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення суми страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 07.01.2016 р., близько 12.50 год., напроти будинку № 55, по вул. Леніна, в с. Грушово, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21703 Пріора», н/з НОМЕР_1, та рухаючись із с. Нижня Апша, у напрямку м. Тячів, допустив порушення п.п. 1.5., 1.10., 12.3., 14.2. «а» та 14.3. Правил дорожнього руху, у результаті чого втратив контроль за рухом транспортного засобу, виїхав на ліве узбіччя, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Вироком суду ОСОБА_3 визнано винним.

Відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована за полісом обов'язкового страхування, цивільно-правової відповідальності № 6955329 від 25.12.2015 р., виданого ПрАТ «Український страховий стандарт».

ДТП, яке відбулося 07.01.2016 р. ПрАТ «Український страховий стандарт» було визнано страховим випадком та 03.11.2016 р. позивачці було здійснено часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 16536 грв. ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті всієї регламентної суми передбаченої полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки у вироку зазначено однією з пом`якшуючих обставин ОСОБА_3 є добровільне відшкодування шкоди. Вказану обставину страховик розуміє як повне відшкодування позивачці як матеріальної, так і моральної шкоди засудженим, що стверджується її розпискою від 10.01.2016 р.

ПрАТ «Український страховий стандарт» стверджує, що у зв'язку з повним відшкодуванням ОСОБА_2 шкоди ОСОБА_3, страхова компанія здійснює відшкодування лише моральної шкоди відповідно до ст. 27.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страховик безпідставно та не обґрунтовано посилається на дану норму, оскільки у вказаній нормі не вказано підстави у виплаті відшкодування через те що винуватцем повністю відшкодовано заподіяну шкоду.

В свою чергу, позивачка не отримувала ніяких коштів від засудженого. Про повне відшкодування їй шкоди ОСОБА_2 вказала з врахуванням віку ОСОБА_3 та жалю, щоб не «зламати» йому життя, оскільки сина вже не повернути.

Жодних письмових документів про отримання коштів чи інших благ потерпілою від обвинуваченого в природі не існує, отже засуджений не виконав обов'язки страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 4 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 6955329 від 25.12.2015 р., виданого ПрАТ «Український страховий стандарт» страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грв.

Отже, за мінусом 1000 грв. франшизи та 16536 грв. часткової виплати, згідно платіжного доручення № 6132, ПрАТ «Український страховий стандарт» повинно виплатити позивачці суму страхового відшкодування у розмірі 82464 грв.

Статтею 992 ЦК України передбачено, що в разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності розмір неустойки не встановлений, однак відповідно до ст. 36 п. 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Страховик прострочив виплату страхового відшкодування від 02.11.2016 р. по дату звернення з позовом, тобто по 25.04.2018 р., таким чином позивачка має право на отримання пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ із врахуванням спеціального строку позовної давності в один рік, що становить - 22938.56 грв.

10.03.2018 р. ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «Український страховий стандарт» із претензією про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 82464 грв. та пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, однак, 22.03.2018 р. відповідач надав їй відповідь про відмову.

Також, у відповідача у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 25.04.2017 р. по 25.04.2018 р. виникла заборгованість у вигляді 3 % річних, що становить 2474 грв., та інфляційних витрат - 10903.02 грв.

Просить стягнути на користь позивачки 82464 грв. суму страхового відшкодування; 22938.56 грв. пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ; 10903.02 грв. інфляційні витрати; 2474 грв. три відсотки річних.

Представник ПрАТ «Український страховий стандарт» у судове засідання не з'явився. Надіслав заяву в якій просив розглядати справу в його відсутності, задовольнити позов на суму 864 грв., в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

31.05. та 13.07.2018 р. представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких посилається на те, що на момент ДТП, яке виникло 07.01.2016 р. цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», н/з НОМЕР_1, була застрахована в страховика за полісом обов'язкового страхування № АЕ/6955329.

Вироком Тячівського районного суду ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Також у вказаному вироку було зазначено, що шкода заподіяна позиваці, як потерпілій відшкодована повністю.

Це підтверджено як поясненнями самої ОСОБА_2, так і її письмовою розпискою.

Вказана розписка була написана позивачкою на третій день після ДТП, тобто до проведення автотехнічної експертизи, остаточного завершення слідчих дій та передачі обвинувального акту до суду.

Оскільки вироком встановлено, що позивачка вже отримала відшкодування збитків безпосередньо від винуватця ДТП - позивачка у даному позові фактично вимагає повторного відшкодування їй матеріальної шкоди.

Станом на момент ДТП страхова сума, за шкоду, завдану життю і здоров'ю потерпілого, становила 100000 грв.

Відповідно до ст. 9 ч. 9.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі якого укладався поліс № АЕ/6955329, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Тобто, сума в розмірі 100000 грв. є максимальним розміром страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого.

Проте, позивачкою помилково тлумачаться норми Закону та безпідставно пред'являються вимоги щодо відшкодування шкоди в повному обсязі.

Із змісту вироку можна зробити висновок, що обвинуваченим повністю було відшкодовано позивачу будь-яку шкоду - як матеріальну, так і моральну.

Страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за завдану моральну шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю і здоров'ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов'язана зі смертю потерпілого.

Згідно ст. 27 п. 27.3. цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», мінімальна заробітна плата станом на 12.10.2016 р. становила 1450 грв.

Отже, розмір суми страхового відшкодування мав бути визначений наступним чином: 1450х12=17400 грв.

Працівниками страховика помилково було здійснено розрахунок страхового відшкодування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 р.

Таким чином, доплата до страхового відшкодування становить 17400-16526=864 грв., де 17400 грв. розмір моральної шкоди, що має бути виплачений страховиком; 16526 грв. розмір моральної шкоди, фактично сплачений страховиком 03.11.2016 р. та 864 грв. доплата страхового відшкодування.

Вважає, що причиною звернення позивачки до суду стала її заборгованість за виготовлення надгробних пам'ятників сину, чоловіку та матері.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 07.01.2016 р., ОСОБА_3, який керував автомобілем марки «ВАЗ 21703 Пріора», н/з НОМЕР_1, допустив порушення Правил дорожнього руху, в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4, сина позивачки, який від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Вироком Тячівського районного суду ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у відповідача на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6955329 від 26.12.2015 р., із якого вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грв.

13.10.2016 р. ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про здійснення страхового відшкодування по страховому випадку (смерть сина ОСОБА_4), яка настала внаслідок ДТП у с. Грушово, АДРЕСА_1

Відповідно до листа ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» від 08.02.2017 р. за страховим випадком, що стався 07.01.2016 р., із забезпеченим транспортним засобом «ВАЗ 21703», н/з НОМЕР_1, за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно страхового акту № 6546 від 02.11.2016 р. страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 16536 грв.

Підставою для виплати страхового відшкодування в такому розмірі страхова компанія вважала ту обставину, що у вироку суду по справі № 307/2284/16-к, як обставину, що пом'якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 зазначено добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Однак суд вважає, що такий висновок представник відповідача зробив лише на підставі усних пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_2, які ними були дані під час судового розгляду кримінального провадження.

У позовній заяві позивачка зазначила, що такі показання вона давала лише з метою пом`якшення покарання обвинувачено.

Такі твердження позивачки ОСОБА_2 повністю підтверджуються її письмовою розпискою наявною у матеріалах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, зміст якої викладений так: «Жодних претензій матеріального характеру до ОСОБА_3 з приводу ДТП в результаті якого помер мій син не маю і не буду мати жодних претензій ОСОБА_2». (пунктуація та орфографія збережені).

Із даної розписки жодним чином не вбачається, що ОСОБА_3 відшкодовував ОСОБА_2 моральну чи матеріальну шкоду.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Письмового підтвердження відшкодування потерпілим ОСОБА_3 моральної чи матеріальної шкоди суду надано не було.

Отже відмова відповідача від виплати позивачці страхового відшкодування передбаченого полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6955329 від 26.12.2015 р., є необґрунтованою та неправомірною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 07 січня 2016 року, в розмірі 82464 грв., в межах обов'язкового ліміту страховика, визначеного за страховим полісом.

Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з ст. 36 п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, з наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Положеннями ст. 36 п. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивач правомірно пред'являє вимоги до відповідача про стягнення пені в розмірі 22938.56 грн., яка розрахована позивачем за період з 02.11.2016 року по 25.04.2018 року, оскільки в межах даного спору доведено той факт, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, що дає підстави суду застосувати до відповідача штрафні санкції у вигляді пені, що безпосередньо передбачено ст. 36 п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Облікова ставка НБУ становила:

Період% річних
2018
з 25.1018.0
з 07.0918.0
з 13.0717.5
з 24.0517.0
з 12.0417.0
з 02.0317.0
з 26.0116.0
2017
з 15.1214.5
з 27.1013.5
з 14.0912.5
з 03.0812.5
з 07.0712.5
з 26.0512.5
з 14.0413
з 03.0314
з 27.0114
2016
з 09.1214
з 28.1014
з 16.0915
з 29.0715.5
з 24.0616.5
з 27.0518
з 22.0419
з 04.0322
з 29.0122

Таким чином розмір пені з розрахунку подвійної ставки НБУ становить 22938.56 грв.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Відповідно до ст. 509 ч. 1 ЦК зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В той же час, вимога про сплату трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань, за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Зважаючи на вищезазначений принцип який застосовується для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає правомірним вимоги позивачки про застосування до відповідача санкцій цивільно-правової відповідальності, передбачених ст. 625 ЦК України.

Таблиця індексів інфляції за 2010 - 2018 р. В таблиці приведено індекси інфляції за 2010 - 2018 р.

Зведена таблиця індексів споживчих цін за останні роки (%)
20172018
січень100,2100,2100,2103,1100,9101,1101,5
лютий100,299,9100,6105,399,6101,0100,9
березень100,3100,0102,2110,8101,0101,8101,1
квітень100,0100,0103,3114,0103,5100,9100,8
травень99,7100,1103,8102,2100,1101,3100,0
червень99,7100,0101,0100,499,8101,6100,0
липень99,899,9100,499,099,9100,299,3
серпень99,799,3100,899,299,799,9100,0
вересень100,1100,0102,9102,3101,8102,0101,9
жовтень100,0100,4102,498,7102,8101,2101,7
листопад99,9100,2101,9102,0101,8100,9
грудень100,2100,5103,0100,7100,9101,0
За рік99,8100,5124,9143,3112,4113,7107,4

Інфляційні витрати за період із 25.04.2017 р. по 25.04.2018 р. становлять 10903.02 грв.

Три проценти річних від суми боргу (82464 грв.) становлять 2474 грв.

Між адвокатом ОСОБА_1 та позивачкою ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого сторони досягли згоди, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 7000 грв. за квитанцією № 3.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ч. 2 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ст. 137 ч. 2 п. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказах суд приходить до переконання, що позивачкою в силу вимог ст. 81 ч. 1 ЦПК України доведено понесення нею витрат на правову допомогу, розмір якої суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 509, 625, 992 Цивільного кодексу України, ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», , місце знаходження м. Київ, провулок Балтійський, № 20, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1, суму страхового відшкодування 82464 (вісімдесят дві тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні, пеню у розмірі 22938 (двадцять дві тисячі дев'ятсот тридцять вісім) гривень 56 коп., інфляційні витрати у розмірі 2474 (дві тисячі чотириста сімдесят чотири) гривні та 7000 (сім тисяч) гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 21.11.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.