Справа № 523/7056/17
Провадження №2/523/921/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики у розмірі 220 824,57 грн., яка складається з суми позики 140 000,00 грн., процентів за користування позикою у розмірі 42578,79 грн., суми інфляційного збільшення боргу у розмірі 31111,53 грн., 3% річних у розмірі 7134,25 грн.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказував на те, що 03.07.2015 року ОСОБА_4 отримав у позику від нього грошові кошти у сумі 140 000,00 гривень, які відповідач зобов'язався повернути протягом двох місяців, а саме до 03.09.2015 року, що підтверджується розпискою від 03.07.2015 р.. У вищевказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повернув.

06.07.2015 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов'язань, що випливають з договору позики, передбачено солідарну відповідальність поручителя і позичальника.

В зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань з повернення позики, позивачем 02.11.2015 р. вручено поручителю вимогу, відповідно до якої він був зобов'язаний протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання вимоги виконати свої зобов'язання з повернення позики. Однак, у зазначений строк ця вимога не виконана.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, викликалися належним чином.

Від відповідача ОСОБА_3 в матеріалах справи є письмові заперечення, згідно з якими просить відмовити в частині заявлених до нього вимог, посилаючись на те, що порука припинена, так як позивач пропустив строк у шість місяців, щодо заявлення до нього позову.

Відповідач ОСОБА_4 з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, отримував судові виклики, однак письмових заперечень проти позову не направляв.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як видно з розписки складеної 03.07.2015 року ОСОБА_4, м.Ромни Сумської області , вул.Корживська, 95/64, взяв у борг у ОСОБА_2 суму у розмірі 140000 грн. строком на два місяці.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

06.07.2015 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого відповідач поручався за зобовязаннями основного договору позики з ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як видно договору поруки, в його умовах не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, вказано, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Таким чином, вказана норма закріплює, що в разі відсутності визначення строку, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-691цс16

Враховуючи, що строк повернення коштів настав 03.09.2015 року тому з даного часу розпочався шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителя.

З позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 18.05.2017 року, тоді як дія поруки припинилася 03.03.2016 року, і доказів щодо надіслання вимоги у вказаний період не надано.

Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги до ОСОБА_3 є незаконними, тому не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог до відповідача ОСОБА_4, то вони є цілком обгрунтованими виходячи із наступного.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У строк визначений в розписці та дотеперішнього часу гроші позивачу не повернуто.

Станом на 15.05.2017 р. сума заборгованості позичальника за договором позики, з урахуванням суми позики, процентів за користування позикою, індексу інфляції та 3% річних, становить 220 824,57 (двісті двадцять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 57 копійок), з яких загальна сума процентів, визначених на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 03.09.2015р. по 22.09.2017 р,. складає 42 578,79 грн., інфляційне збільшення суми боргу з 03.09.2015 р. по 15.05.2017 р. складає 31 111,53 грн. та 3% річних - 7 134,25,13 грн.

Отже, вказана сума в повному обсязі підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 також необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2208,25 грн..

Керуючись ст.ст.13, 74-76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_6 Миколайовича задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 220824,57 грн., з яких суму позики 140000 грн., процентів за користування позикою у розмірі 42578,79 грн., суми інфляційних збитків у розмірі 31111,53 грн., 3% річних у розмірі 7134,25 грн.. та судовий збір у розмірі 2208,25 грн..

В частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде складено 18.04.2018 року.

Суддя: