АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/2408/17
Номер провадження:22-ц/791/411/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Херсон

Апеляційний суд Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

Суддів: Кузнєцової О.А.

ОСОБА_1

Секретар: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Рибас А.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав,що 11 червня 2011 року о 23:00 год., перебуваючи за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Музиківка, вул.40 років Перемоги, буд.41, відповідач ОСОБА_2 перевищуючи межі необхідної оборони, умисно виконав постріли із револьверу Safari-3 моделі РФ 430 в його напрямок, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кулевого сліпого проникаючого поранення лівої половини грудної клітини із пошкодженням нижньої долі лівої легені, котрі згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Після зазначеного, наблизившись, ОСОБА_2 умисно наніс йому удари кулаками обох рук по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововиливу в мякі тканини голови, забійних ран голови, крововиливів обличчя, котрі згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоровя.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, проте ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 124 КК України, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Внаслідок протиправних дій відповідача та отриманих тілесних ушкоджень, позивач двічі перебував на стаціонарному лікуванні та поніс значні витрати на лікування у загальному розмірі 11933,10грн., які просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Заочним рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 11933,10 та судовий збір в розмірі 640грн. в дохід держави.

Ухвалою суду від 18 грудня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_2 пояснив, що здійснив вистріл з належної йому зброї з метою захисту себе та дружини від нападу позивача та ще двох осіб, які разом із ОСОБА_3 протиправно проникли на подвіря його будинку, заподіявши його дружині тілесні ушкодження.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Адвокат ОСОБА_5, діюча в інтересах позивача, скаргу не визнала та просила залишити її без задоволення, зазначивши, що усі докази на підтвердження розміру заподіяної ОСОБА_3 майнової шкоди, повязаної із проходженням лікування, наявні у справі. Також зобовязалася надати в судове засідання 11 квітня 2018р. медичні документи щодо призначеного позивачу лікування. Проте, достовірно будучи обізнаною про дату та час розгляду справи, в судове засідання 11.04.20018р. адвокат не зявилася, подавши заяву про відкладення розгляду справи у звязку із її участю у іншому судовому процесі.

Враховуючи, що представник позивача була заздалегідь обізнана про призначене судове засідання на 11.04.2018р., дата та час якого були з нею погодженні 14 березня 2018р. (про що свідчить розписка), колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України визнала причини неявки адвоката ОСОБА_6 неповажними.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2011 року близько 23:00 години, на території присадибної ділянки за адресою: Херсонська обл., Білозерський район, с. Музиківка, вул. 40 років Перемоги, 41, між ОСОБА_2 з одного боку, та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з іншого боку, виникла словесна сварка, під час якої останні погрожували застосуванням насильства відносно ОСОБА_2 та почали кидати в нього каміння, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововиливу лівої ушної раковини, які згідно висновку судово-медичної експертизи №196/283/876 від 05.08.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоровя.

ОСОБА_2, перебуваючи в стані необхідної оборони в обстановці, яка склалася, захищаючи своє здоровя від ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно виконав постріли із револьверу Safari-3 моделі РФ 430 в напрямку ОСОБА_3, влучивши останньому в ліву половину грудної клітини, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кулевого сліпого проникаючого поранення лівої половини грудної клітини із пошкодженням нижньої долі лівої легені, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи №227/757 від 20.07.2011 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

За фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2В, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, яке ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16 березня 2015 року, закрито, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності (а.с.10-11).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у період з 13.06.2011 року по 17.06.2011 року перебував на амбулаторному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня» з діагнозом: ЗЧМТ; струс головного мозку; забій мяких тканин голови; непроникаюче поранення мяких тканин грудної клітини ліворуч; стороннє тіло мяких тканин грудної клітини ліворуч; забій лівої половини грудної клітини.

З 29.06.2011 року по 15.07.2011 року позивач знаходився на лікуванні у відділенні торакальної хірургії в «Херсонському обласному протитуберкульозному диспансері» (а.с.15).

Відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань.

Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Одним із способів самозахисту цивільного права є дія у стані необхідної оборони.

Згідно ст. 1169 ЦК України шкода, завдана особою при здійсненні нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, якщо при цьому не були перевищені її межі, не відшкодовується.

Якщо у разі здійснення особою права на самозахист вона завдала шкоди іншій особі, ця шкода має бути відшкодована особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що діями відповідача при здійсненні ним права на самозахист від протиправних посягань, з перевищенням меж необхідної оборони, дійсно була завдана майнова шкода позивачу, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст. ст. 1169, 1195 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав щодо покладання на відповідача обовязку по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя є неприйнятними.

Разом із цим, не можна погодитися із рішенням суду про повне задоволення заявлених вимог та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 11933,10грн.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, в редакції станом на 18 жовтня 2017р., на час ухвалення рішення, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на сторони покладається обовязок доведення своїх вимог і заперечень на підставі наданих доказів, які мають бути належними та допустимими (ст.58, 59 ЦПК).

В обґрунтування розміру заявленої до стягнення шкоди в сумі 11933,10грн. позивач надав касові чеки на придбання ліків, продуктів харчування, палива, квитанції про оплату благодійних внесків, тощо ( а.с. 16-25).

Проте, ураховуючи дуже погану якість деяких копій наданих документів, взагалі відсутня можливість перевірити, з приводу чого здійснювалася оплата, а адвокат позивача, яка зобовязалася в судовому засіданні надати більш якісні копії документів та їх оригінали, в наступне судове засідання не зявилася.

З довідки КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня» встановлено, що ОСОБА_3 з 13.06 по 17.06.2011р. перебував на лікуванні. Хворобу призначалися ліки магнезія, л-лізин, армадин, анальгін та фурамісід. Після виписки із лікарні рекомендовано інєкції магнезії та актовегіну (а.с.15). Із наданих на придбання ліків чеків належними до призначеного лікування є три чеки від 13 та 14 червня 2011р. про купівлю лікарських препаратів на суму 50,04грн. (а.с.25), які підлягають стягненню на користь позивача.

Із витягу медичного документу (відсутній повний текст) вбачається, що ОСОБА_3 з 29.06 по 15.07.2011р. перебував на лікуванні у відділенні торакальної хірургії ХОПТД з діагнозом проникаюче поранення лівої половини грудної клітини (а.с.15).

З зазначеного витягу не є можливим встановити, якими препаратами проводилося лікування та чи призначалося посилене харчування, що унеможливлює перевірку судом відповідності наданих чеків (квитанцій) проведеному лікуванню ушкодження здоровя позивача, заподіяного діями відповідача.

Також слід зазначити, що надані чеки (квитанції) містить інформацію про купівлю препаратів, які за своїм лікарським призначенням повязані із лікування інших хвороб , наприклад, виразки шлунку (проксіум); молочниці (дифлюзол, флюконазол), риніту (нокспрей), тощо. З деяких чеків взагалі не вбачається дата придбання препаратів, тоді як надано 18 чеків від 02 липня 2011р. та 11 чеків від 05 липня 2011р. про купівлю лік.

За положеннями цивільного законодавства добровільна оплата ОСОБА_3 благодійних внесків на користь лікарні не може вважатися заподіяною позивачу шкодою, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

З огляду на наведене не можна погодитися із рішенням суду про стягнення шкоди у заявленій сумі 11933,10грн., розмір якої недоведений належними та допустимими доказами, а тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди з 11933,10грн. до 50,04грн.

В порядку ст. 141 п.13 ЦПК, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог слід змінити розмір стягнутого з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору з 640,00грн. до 25,60грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 384,00грн. витрат, повязаних з оплатою судового збору при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 рокузмінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди з 11933,10грн. до 50,04грн. та зменшити розмір стягнутого із ОСОБА_2 в дохід держави судового збору з 640,00грн. до 25,60грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 384,00грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2018 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

ОСОБА_1