АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4127/15-ц 22-ц/774/6/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/4127/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.,

сторони:

позивач: Кредитна спілка «Самара»

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року, яке постановлено суддею Бондарєвою О.І. у місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року Кредитна спілка «Самара»(далі - КС «Самара») звернулась з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, який під час розгляду справи було уточнено (а.с.24-25) та в обґрунтування позову зазначено, що 23.09.2014 року між КС «Самара» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 55/14, відповідно до умов якого, останній отримав кредитні кошти, у розмірі 5032 грн. строком на 18 місяців, з кінцевою датою погашення зобов'язання до 20.03.2016 року, зі сплатою 1,95 % на залишок заборгованості за кредитом.

Одночасно, з метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між КС «Самара» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 55/14 від 23.09.2014 року, згідно умов якого, ОСОБА_2, як поручитель, зобов'язалась відповідати за виконання ОСОБА_1 договірних зобов'язань по кредитному договору № 55/14 від 23.09.2014 року.

Однак ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором не виконував, жодного платежу від дати отримання кредитних кошів, не здійснив, у строки, обумовлені умовами кредитного договору, кредит та проценти не сплачував, у зв'язку з чим КС «Самара» просила суд стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30.08.2015 року, складає - 12401,36 грн., з яких: залишок за кредитом - 5032,00 грн., заборгованість за відсотками - 7369,36 грн. Також просили суд стягнути з відповідачів витрати, понесені при зверненні до суду.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь КС «Самара» заборгованість за кредитним договором № 55/14 від 23.09.2014 року, яка станом на 30.04.2015 року, становить 9331 грн. 84 коп., з яких: залишок за кредитом - 5032,00 грн. заборгованість за відсотками - 4299,84 грн., а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що не укладала та не підписувала договір поруки, тобто не було її волевиявлення на укладання даного договору, а тому він є неукладеним.

Звертає увагу, що при розгляді справи в суді першої інстанції вона не відмовлялась від призначення почеркознавчої експертизи, а лише вказала, що у неї не вистачає вільних грошей для сплати вартості експертизи.

Зазначає, що судом їй не було запропоновано надати вільні зразки підпису та відібрав у неї в судовому засіданні вільні зразки підпису.

Представник позивача КС «Самара» заперечував проти доводів апеляційної скарги й просив відмовити в її задоволенні.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог позивача до ОСОБА_1, не оспорено.

Вислухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 23.09.2014 року між КС «Самара» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 55/14, відповідно до умов якого, останній отримав кредитні кошти, у розмірі 5032 грн. строком на 18 місяців, з кінцевою датою погашення зобов'язання до 20.03.2016 року, під 1,95 % на залишок заборгованості за кредитом.

Одночасно, з метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між КС «Самара» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 55/14 від 23.09.2014 року, згідно умов якого, ОСОБА_2, як поручитель, зобов'язалась відповідати за виконання ОСОБА_1 договірних зобов'язань по кредитному договору № 55/14 від 23.09.2014 року.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30.08.2015 року, складає - 12401,36 грн., з яких: залишок за кредитом - 5032,00 грн., заборгованість за відсотками - 7369,36 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі несуть солідарну відповідальність щодо сплати заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 - якпозичальник, а ОСОБА_2 - як поручитель.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої доводи в апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилалась на те, що вона не підписувала договір поруки № 55/14 від 23.09.2014 року, згідно умов якого, вона, як поручитель, зобов'язалась відповідати за виконання ОСОБА_1 договірних зобов'язань по кредитному договору № 55/14 від 23.09.2014 року, взагалі не знала про існування вказаного договору, тобто не було її волевиявлення на укладання даного договору, а тому він є неукладеним.

Під час розгляду справи апеляційним судом, з метою перевірки обґрунтованості доводів відповідача ОСОБА_2, за її заявою у справі було призначено судову - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертизи було поставлено питання, а саме: чи виконано підпис у розділі підписи, адреси та інші реквізити сторін в графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» після зазначеного ідентифікаційного коду НОМЕР_1 в договорі поруки № 55/14 від 23 вересня 2014 року, укладеним між КС «Самара», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2, чи іншою особою?

Проте, вказана експертиза проведена не була через знаходження оригіналу договору поруки № 55/14 від 23.09.2014 року в матеріалах кримінального провадження № 0002298 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Натомість, в рамках вище вказаного кримінального провадження було проведено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлено питання: ким, ОСОБА_2, чи іншою особою, від імені ОСОБА_4, виконано підпис в графі «поручитель» договору поруки № 55/14 від 23 вересня 2014 року, укладеного між кредитодавцем КС «Самара», в особі голови правління ОСОБА_5 та ОСОБА_2, позичальником ОСОБА_1?

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 30/1.1/2423 від 08.11.2017 року, який складено старшим судовим експертом сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України Коверніченко Л.Р., підпис від імені ОСОБА_2, розташований в графі «Поручитель» Договору поруки 55/14 від 23 вересня 2014 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (стаття 102 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 76, 102 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими ,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Таким чином, висновок експерта № 30/1.1/2423 від 08.11.2017 року, судом апеляційного суду визнано обґрунтованим та таким, що не суперечить матеріалам справи та не викликає сумніву у колегії суддів щодо його правильності, а тому може бути належним та допустимим доказом у справі у відповідності до ст.ст. 77,78 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1 - 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки договір поруки № 55/14 від 23.09.2014 року, який укладений між кредитодавцем КС «Самара», в особі голови правління ОСОБА_5 та ОСОБА_2, позичальником ОСОБА_1 не був підписаний особисто ОСОБА_2, слід вважати, що під час підписання договору, а саме 23.09.2014 року між сторонами договору не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог КС «Самара» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині не було оскаржено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст.381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити Кредитній спілці «Самара» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: