АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/8944/17

Провадження № 22-ц/787/644/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ",

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року, ухваленого в складі судді Панас О.В. у справі №569/8944/17 в м. Рівне Рівненської області,

в с т а н о в и в :

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ", третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню .

Позовна заява мотивована тим, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме на підставі документів, які не підтверджують безспірність заборгованості позивача. Вказує, що ні Банк, ні ТОВ «ФК «Рантьє» не повідомили його про факт відступлення права вимоги за кредитним договором, а також про наявність будь-якої заборгованості .

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 30 грудня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №2075, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ".

Рішення мотивоване тим, що оскільки постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»від 26.11.2014р. №662 визнано незаконною та нечинною (в частині) з моменту її прийняття, то й відсутні правові підстави для виконання спірного виконавчого напису.

В поданій на судове рішення першої інстанції апеляційній скарзі представник відповідача покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Проситьсудове рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2075, на кредитному договорі №Р32.120.10887 від 03 вересня 2015 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством "ІДЕЯ БАНК" та ОСОБА_1

Зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ" від 19 грудня 2016 року за №2.19/12-97, яке, у свою чергу, придбало право грошової вимоги та, відповідно, набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №Р32.120.10887 від 03.09.2015р. на підставі договору факторингу №30/09-1 від 30 вересня 2016 року, укладеного між ПАТ "ІДЕЯ БАНК" та ТОВ "Факторингова компанія "РАНТЬЄ".

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненмській області ОСОБА_3 17.05.2017 року відкрито виконавче провадження №53952399 з виконання виконавчого напису №2075 виданого 13.12.2016 року.

Пунктом 4.2.3. кредитного договору від 03.09.2015 року передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів, більш ніж на 1 календарний місяць.

14.11.2016 року відповідачем ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» надіслано ОСОБА_1 лист вимогу про усунення порушення кредитних зобовязань у 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги, відповідно до якого станом на 14.11.2016 року заборгованість позивача за укладеним між сторонами кредитним договором становить: 39037,49 грн., з яких: 29016,55грн. заборгованість за тілом кредиту, 10020,94 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями та повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцяти денний строк з дня направлення цієї вимоги ТОВ ФК «Рантьє» здійснить стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір Фактора.

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення копію вказаного листа позивачем отримано 22.11.2016 року.(а.с.47)

19.12.2016 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про вчинення виконавчого напису.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

З наявних у справі письмових доказів встановлено, що відповідач подав нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису від 19.12.2016 року, вимогу про усунення порушення кредитних зобовязань від 14.11.2016 року, повідомлення ТОВ «ФК «Рантьє» про відступлення права вимоги, довідку розрахунок заборгованості за кредитним договором від 03.09.2015 року, станом на 30.09.2016 року та 14.11.2016 року, виписку про рух коштів по рахунку станом на 14.11.2016 року, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання, розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів по рахунку станом на 19.12.2016 року, довідку про ненадходження платежів, кредитний договір від 03.09.2015 року, договір факторингу з додатком № 2 від 30.09.2016 року.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями.додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів для вчинення нотаріальних дій.

Встановлено, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису між сторонами не існувало судового спору щодо заборгованості за кредитним договором.

Те, що позивач не погоджується із сумою заборгованості не свідчить про наявність спору щодо заборгованості.

При цьому, всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України, на час виникнення правовідносин, своїх розрахунків чи доказів на підтвердження того, що вказана відповідачем заборгованість не відповідає дійсності, позивач суду не надає.

26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 цієї постанови, згідно з яким перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, було доповнено новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постанова набрала законної сили і є чинною.

Разом з тим, не можна визнати законним та обґрунтованим висновок суду про те, що відсутні правові підстави для виконання виконавчого напису, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року з моменту її прийняття, оскільки вони зроблені за неповного зясування обставин справи та неправильного застосування норм законодавства.

Відповідно до п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» розяснено, що скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Так, апеляційним судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662. а відтак вона втрачає чинність у загальному порядку, відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно правових актів, занесених до державного реєстру затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 року №32/5.

Згідно з п. 4.2 вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині.

За таких обставин та зважуючи, що оспорюваний виконавчий напис № 2070 від 30.12.2016 року вчинено до набрання судовим рішенням законної сили, апеляційний суд дійшов висновку, що нотаріусу на обґрунтування стягнення заборгованості були надані всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, а також наявні докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При цьому судом враховано, що позивачем не надано жодного доказу, або власного розрахунку, який би спростував безспірність заборгованості, що є його процесуальним обов'язком.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір судового збору при подачі апеляційної скарги становить 960 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ" задовольнити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року скасувати

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ", третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "РАНТЬЄ" судовий збір в розмірі 960 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2018 року.

Головуючий :

Судді :