Справа № 342/479/17
Провадження № 2/342/25/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Сьомкайло І.М.-І.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про здійснення перерахунку раніше стягненої судом суми боргу по сплаті аліментів та стягнення процентів за користування несплаченими вчасно коштами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідача борг на її користь у сумі 56112,80 грн.; стягнути витрати за надання послуг правового характеру в розмірі 2500 гривень; судові витрати по даній справі покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 серпня 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні. Проте, сімейні відносини між позивачем та відповідачем поступово погіршилися і ОСОБА_4 подав заяву до суду про розлучення та вони розлучилися, про що свідчить рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області по справі № 905/2588/2012. На підставі рішення суду по справі № 342/10/13-ц від 18.02.2013 року, 19.02.2013 року видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей в розмірі по 800 гривень, щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Рішення суду набрало законної сили, але на теперішній час не виконано, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань, які станом на 01.05.2017 року становлять 81455,15 гривень, що підтверджується довідкою із Відділу державної виконавчої служби в Городенківському районі від 10.05.2017 року. Після постанови рішення суду від 11.04.2014 року про стягнення аліментів відбулося велике поетапне знецінення грошових коштів, тобто зросла інфляція за весь цей період і зменшилася купівельна собівартість даних грошових коштів у звязку із зростанням курсу іноземної валюти долара США. Наприклад, станом на момент винесення рішення суду про стягнення аліментів 04.01.2013 року курс за 1 EUR виріс із 8,15 UA до 26,69 UA, а тому і зменшилася кількість та вартість товарів, які можна було купити на утримання дітей за 800 гривень на місяць в 2013 році і в 2017 році. Тому, позивач вважає, що вказана в рішенні суду сума стягнення аліментів по 800 гривень щомісяця на утримання кожної дитини підлягає індексації. Виходячи з вимог ст. 1050 ЦК України, якщо боржник своєчасно не повернув суму боргу, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до с. 625 ЦК України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 624 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ОСОБА_4 відмовився повернути суму боргу на вимогу позивача в строки, встановлені рішенням суду, а тому до суми боргу слід врахувати індекс інфляції за весь час прострочення. Втрати від інфляції розраховано за формулою: сума заборгованості * (індекс інфляції за відповідний період 100 %)/100 %. Отже, загальна сума заборгованості, враховуючи втрати від інфляції станом на 01.05.2017 р. дорівнює 127004,63 грн. Розрахунок 3% річних та інфляційних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання боржником відповідно до ст. 625 ЦК. Зокрема там сказано таке: 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних розраховано за формулою: С*3*Д/365/100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Отже, у даному випадку, 3 % річних = 81445,15*(3*1578/365)/100=10563,32. Тому 127004,63 + 10563,32 = 137567,95. Загальна сума заборгованості дорівнює 137567,95 = 81445,15 (основна заборгованість по сплаті аліментів) + 45559,48 (втрати від інфляції за весь період прострочення) + 10563,32 (3% річних). Аналізуючи викладені розрахунки, перелічені вище докази в їх сукупності, позивач дійшла висновку про те, що відповідачем не було виконано рішення Городенківського районного суду по справі № 342/10/13-ц від 18.02.2013 року. Оскільки, відповідно до довідки ДВС заборгованість по аліментах станом на 01.05.2017 року становить 81455,15 гривень, то від загальної суми заборгованості 137567,95 відняти 81455,15. Загальна кінцева сума стягнення дорівнює 56112,80 грн. Враховуючи те, що позивач не є фахівцем у галузі права, то саме ці обставини змусили її звернутись за правовою допомогою для захисту своїх законних прав та інтересів та укласти із ФОП ОСОБА_1 договір про надання послуг правового характеру № 1 від 25.02.2015 року на суму 2500 грн.

24.07.2017 року представник відповідача подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про здійснення перерахунку раніше сплаченої суми боргу по аліментах та стягнення процентів за користування несплаченими коштами відмовити повністю. Заперечення обґрунтовує тим, що не відповідають дійсності та вводять в оману мотиви позову про те, що нібито обидві доньки сторін проживають з мамою та повністю перебувають на її утриманні. Вже встановлено іншим судом у справі № 342/79/17 на підставі поданих ОСОБА_4 правдивих та належно допустимих доказів той факт, що старша донька ОСОБА_5 останні два з половиною роки проживала з батьком та дідусем та повністю була на утриманні батька. І лише 08.07.2017 р. ОСОБА_5 поїхала до матері за кордон. На підтвердження позовних вимог позивачки її представник зазначає про знецінення коштів так, якби вони важливіші за добробут дитини і їх використання за цільовим призначенням. При цьому керується положеннями ст. 1050, 624, 625 ЦК України щодо несплати боржником коштів, плутаючи заборгованість по аліментах із кредитною заборгованістю позичальника перед позичкодавцем чи кредитодавцем. Водночас, не даючи суду жодних доказів того, що позивачка позичила якісь кошти відповідачу чи є фінансовою установою, яка має ліцензоване право надавати кошти в борг і отримувати відповідні відсотки, вимагати штрафні санкції за невиконання боргового зобовязання. Вказано, що ОСОБА_3 у позові та згідно іншого рішення від 2012 р. кошти не зичила, а ОСОБА_4 ніколи не відмовлявся та не ухиляється від сплати аліментів, що доведено та встановлено правоохоронними органами. Від свого обовязку утримувати дітей ОСОБА_4 як батько не відмовляється та не відмовлявся в минулому. Навпаки, він бореться за справедливість та рівність обох батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. При цьому до 2017 року вважав їх з колишньою дружиною усну домовленість про спільне утримання доньок (ОСОБА_6 з мамою, а ОСОБА_5 з татом) та обіцяну нею відмову від аліментів дійсною та реальною. Тому і не знав про наростаючу заборгованість, про яку офіційно жодного разу за ці роки повідомлений не був працівниками виконавчої служби. При цьому, що донька ОСОБА_5 при наданні пояснень у суді у справі № 342/79/17 чітко підтвердила, що батько витрачав та витрачає на доньку вдвічі більше, ніж зазначено судовим рішенням про стягнення аліментів. Наведені у позові розрахунки втрати від інфляції та індексу інфляції, 3% річних не відповідають тим методикам, які визначені відповідними постановами Кабінету Міністрів України, а стосуються неналежного виконання грошового зобовязання, що є цілком протилежним аліментним платежам. При цьому вказана заборгованість по аліментах у довідці Городенківського ВДВС є невірною та такою, що не відповідає дійсності. У ній не враховані проведені платежі батька по аліментах, та рішення Городенківського суду від 11.07.2017 р. про звільнення відповідача від частини аліментної заборгованості. Перерахунок виконавцями досі не здійснений, що прямо порушує права відповідача в захисті своїх інтересів, надає безпідставні переваги позивачу маніпулювати розмірами та сумами аліментного боргу. Що не дивно з огляду на те, як представник позивачки диктував дитині, що писати до суду та як наводити наклепи на батька. Надані представником позивача до позову копії рішень інших судів по інших справах стосуються вирішення питань повернення боржниками позики, кредитних зобовязань за кредитним договором, тощо. Що не є і не може бути аналогією права у даних правовідносинах в розумінні сплати аліментних платежів. Такі питання стягнення заборгованості по аліментах регулюються іншими нормативно-правовими актами України та іншим порядком.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, справа № 342/479/17 (провадження №2/342/25/2018) розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У звязку із тим, що під час відкриття провадження у справі була відсутня норма, що зобовязувала суд визначитися, за правилами якого позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа, суд вважає за необхідне зазначити, що вказана справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі з наведених в ньому підстав та просив задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. Вважає безпідставним для застосування до даних правовідносин, які стосуються виконання рішення суду про стягнення аліментів, положень ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.5 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2001 р. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2012 року по справі № 905/2588/2012 шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, який був реєстрований 04 серпня 2001 року у виконкомі Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 розірвано.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2013 року по справі № 342/10/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 вирішено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі по 800 (вісімсот) гривень, щомісячно на кожну дитину; стягнення аліментів розпочати з 04.01.2013 року і проводити до досягнення дітьми повноліття.

Висновком інспектора Городенківського ВП від 23.03.2017 р. стверджено, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, відповідальність за який передбачена ст. 164 КК України, та встановлено, що одна з дочок, на яку він повинен сплачувати аліменти в користь ОСОБА_3, - ОСОБА_5, фактично проживає разом з батьком.

Відповідно до розрахунку про розмір заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 10.05. 2017 року, борг ОСОБА_4 по виконавчому листу № 342/10/13-ц , виданому 18.02.2013 р. Городенківським районним судом, за аліментами в користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, за період з 04.01.2013 року по 01.05.2017 рік складає 81445,15 грн. За вказаний період предявлено 6 квитанцій на суму 2316,10 грн.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2017 року по справі № 342/79/17 (провадження № 2/342/193/2017) частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, та вирішено звільнити ОСОБА_4 від сплати заборгованості по аліментах, яка виникла в період з 01.01.2015 р. по 01.01.2017 р., в сумі 19200 грн., що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; звільнити ОСОБА_4 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.01.2017 р. до 08.07.2017 р. Із змісту рішення вбачається, що неповнолітня донька сторін ОСОБА_5 з 01.01.2015 р. по 08.07.2017 р. перебувала на матеріальному утриманні батька ОСОБА_4 Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Городенківського районного суду від 11.07.2017 року в даній справі залишено без змін.

Згідно розрахунку про розмір заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 05.09.2017 року, борг ОСОБА_4 по виконавчому листу № 342/10/13-ц , виданому 18.02.2013 р. Городенківським районним судом, за аліментами в користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, за період з 04.01.2013 року по 01.09.2017 рік складає 87845,16 грн. Боржником за вказаний період оплачено аліменти на суму 87845,16 грн. На підставі рішення Городенківського районного суду № 342/79/17 від 11.07.2017 р. боржника звільнено від сплати заборгованості по аліментах, які виникли в період з 01.01.2015 р. по 01.01.2017 р. в сумі 19200,00 грн., що стягнуто з боржника на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 та з 01.01.2017 р. по 08.07.2017 р., а всього 24593,60 грн. борг по сплаті аліментів станом на 01.09.2017 р. відсутній. Переплата по сплаті аліментів на 01.09.2017 р. становить 22993,60 грн.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 та ч.5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, вирiшуючи питання про наявнiсть вини як умови застосування вiдповiдальностi, передбаченої ст. 625 ЦК, слiд враховувати особливiсть правової природи цiєї вiдповiдальностi.

Беручи до уваги те, що наслiдки прострочення боржником грошового зобов'язання у виглядi iнфляцiйних нарахувань та трьох процентiв рiчних не є санкцiями, а виступають способом захисту майнового права та iнтересу, який полягає у вiдшкодуваннi матеріальних втрат кредитора вiд знецiнення грошових коштiв унаслiдок iнфляцiйних процесiв та отриманнi компенсацiї вiд боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторовi, цi кошти нараховуються незалежно вiд вини боржника.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

В той же час, правовідносини, які виникли між сторонами спору стосуються зобов'язальних відносин, які виникають між батьками щодо утримання неповнолітніх дітей, в даному випадку виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, тому в розрізі даного спору не має місця випадок, встановлений актами цивільного законодавства, щодо виникнення цивільних прав та обов'язків з рішення суду, як то передбачено ст.11 ЦК України.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Таку правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15.

За таких обставин положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які врегульовані положеннями сімейного законодавства, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки між сторонами спору зобов'язальні правовідносини не виникають, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про здійснення перерахунку раніше стягненої судом суми боргу по сплаті аліментів та стягнення процентів за користування несплаченими вчасно коштами задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 211, 258, 259, 264, 265, 268, 272, 273, 352-354 п.п. 9, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про здійснення перерахунку раніше стягненої судом суми боргу по сплаті аліментів та стягнення процентів за користування несплаченими вчасно коштами - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_9. с.Топорівці, Городенківського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса реєстрації: вул. Чапаєва, 11 с. Сороки, Городенківського району Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складено 22.02.2018 року.

Суддя: Федів Л. М.