Дата документу 13.02.2018 Справа № 554/1499/17
Провадження №2/554/305/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

при секретарі Садошенко М.П.,

за участю учасників справи:

представник позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним рішенням та діями органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень; третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Полтавській обалсті,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 22.02.2017 року звернувся до суду з позовом та з уточненим позовом до відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 190000 гривень. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що він має статус учасника бойових дій, з 2002 року проходив службу в Збройних силах України. 26.01.2004 року він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. У листопаді 2016 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, у звязку з реформуванням органів міліції та створенням нового органу Національна поліція України, та був прийнятий на службу в Головне Управління Національної поліції в Полтавській області. Під час проходження служби в ОВС позивач захворів та отримав ряд серйозних захворювань, які загострились після проходження служби в зоні АТО. У звязку з погіршенням стану здоровя, 14.12.2015 року проходив військову лікарняну комісію в поліклініці МВД з 14.12.2015 року по 24.12.2015 року. 05.01.2016 року, з звязку з неможливістю проходження служби за станом здоровя, позивач звернувся в відділ кадрів поліції з рапортом про своє звільнення за станом здоровя, проте рапорт відмовились приймати, змушували написати рапорт про звільнення за власним бажанням. 11.01.2016 року був виготовлений висновок ВКЛ, в якому було зазначено, що «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», про що позивачем було повідомлено керівництво.

18.01.2016 року ОСОБА_4 отримав лист з ГУ НП в Полтавській області, в якому було зазначено, що наказом від 12.01.2016 року №19 за фактом відсутності його на службі без поважних причин та не повідомлення про це керівництво, прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4 з поліції у відповідності до ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Підставою про звільнення стали результати службової перевірки про невихід на службу без поважних причин з 14.12.2015 року до 22.12.2015 року. Наказ про звільнення за порушення дисципліни було доведено до особового складу працівників ГУ НП у Полтавській області та негативна інформація щодо позивача була розповсюджена і серед громадськості.

22.09.2016 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Полтавській області №19 від 12.01.2016 року «Про порушення дисципліни працівником БПСПОП ГУ НП та притягнення до дисциплінарної відповідальності». Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Полтавській області №7о/с від 15.01.2016 року. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Полтавській області №249 від 11.03.2016 року «Про внесення змін до наказу ГУ НП від 12.01.2016 року №19». Зобовязано ГУ НП в Полтавській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі служби в Національній поліції Україин із: «за допущені прогули, відсутність на роботі (службі) з 14.12.2015 року по 22.12.2015 року без поважних причин старшого інспектора БПСПОП лейтенанта поліції ОСОБА_4 звільнити зі служби в Національній поліції України на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України» на «звільнити через хворобу за рішенням медичної комісії про непрацездатність до служби в поліції, п.2 ч.1 статті 77 Закону України «Про Національнцу поліцію». Дане рішення набрало законної сили.

У звязку з неправомірними діями відповідача позивач терпів фізичні та душевні страждання, він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних хвилюваннях, видавши незаконний наказ про звільнення ОСОБА_4 за прогули, в той час, коли він тяжко хворів та проходив курс лікування. Протиправні дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого укладу позивача, оскільки він змушений необхідністю відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато часу. Відповідач, видавши незаконний наказ, поставив позивача у скрутне матеріальне становище, позбавивши його права на пенсію, на вихідну допомогу. Посилаючись на те, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, позивач просив збільшений позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 22.02.2017 року було відкрите провадження за даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 23.01.2018 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданніпредставник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовних заявах, просив збільшений позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області в судовому засіданні позов не визнали, вважаючи його безпідставним. Моральна шкода не була спричинена позивачу, наказ було змінено, та він був звільнений через хворобу, позивач пропустив строк звернення до суду.

Представник Державної казначейської служби України до суду не зявився, про розгляд справи співвідповідач повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Полтавській області ОСОБА_5 в судовому засіданні з позовом не погодився. Вказав, що позов необґрунтований, рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення не є підставою для стягнення моральної шкоди, психологічна експертиза не є основним доказом по справі, доказів недостатньо для задоволення вимог.

Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, обставини даної справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позову частково.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, з 2002 року проходив службу в Збройних силах України (а.с.7 посвідчення). 26.01.2004 року він був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. У листопаді 2016 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у звязку з реформуванням органів міліції і своренням нового органу Національна поліція України, та був прийнятий на службу в Головне Управління Національної поліції в Полтавській області. Під час проходження служби в ОВС позивач захворів та отримав ряд серйозних захворювань, які загострились після проходження служби в зоні АТО (а.с.21-39 медична документація).

Наказом від 12.01.2016 року №19 за фактом відсутності на службі без поважних причин та не повідомлення про це керівництво, прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4 з поліції у відповідності до ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Підставою для звільнення стали результати службової перевірки про невихід на службу без поважних причин з 14.12.2015 року до 22.12.2015 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Полтавській області №19 від 12.01.2016 року «Про порушення дисципліни працівником БПСПОП ГУ НП та притягнення до дисциплінарної відповідальності». Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Полтавській області №7о/с від 15.01.2016 року. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Полтавській області №249 від 11.03.2016 року «Про внесення змін до наказу ГУ НП від 12.01.2016 року №19». Зобовязано ГУ НП в Полтавській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі служби в Національній поліції України із: «за допущені прогули, відсутність на роботі (службі) з 14.12.2015 року по 22.12.2015 року без поважних причин старшого інспектора БПСПОП лейтенанта поліції ОСОБА_4 звільнити зі служби в Національній поліції України на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України» на «звільнити через хворобу за рішенням медичної комісії про непрацездатність до служби в поліції, п.2 ч.1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Дане рішення набрало законної сили (а.с.40-43).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

При вирішенні даного спору суд враховує, що під час вирішення спорів стосовно звільнення та поновлення на посаді та інших питань проходження публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Враховуючи, що питання відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок проходження ним публічної служби не врегуловано Законом України «Про Національну поліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав, а саме, вину роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність дій роботодавця та причинний зв"язок.

Враховуючи, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року встановлено факт порушення прав позивача при проходженні ним служби, а також встановлена при цьому протиправність, винність дій відповідача, суд приходить до висновку про заподіяння позивачеві моральної шкоди, у звязку з його незаконним звільненням зі служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

При цьому, слід зазначити, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових відносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримка виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (висновки Верховного Суду України, викладені в постановах №6-23цс12 від 25.04.2012 року та від 14.12.2016 року).

Беручи до уваги вищевикладене, а також зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні, призводить до моральних страждань останнього, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд зазначає, що моральні страждання, спричинені позивачу даними незаконними рішеннями відповідача, поглиблювалися усвідомленням того, що Національна поліція, будучи органом, який має служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, керуючись в своїй діяльності принципом законності, замість охорони його трудових прав грубо нехтувала ними та порушувала їх.

Ухвалою суду від 18.04.2017 року по даній справі було призначено судово-психологічну експертизу.

Згідно висновку експерта №90 від 31.07.2017 року (а.с.160-169), ситуація, яка досліджується являється психотравмувальною для ОСОБА_4; в результаті ситуації звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ за дисциплінарне порушення, враховуючи результати психологічного дослідження матеріалів цивільних справ, характеристик та індивідуально-психологічних особливостей підекспертного, можемо говорити про наслідок сильного емоційного переживання, яке призводить до страждань (моральної шкоди) протягом тривалого часу у ОСОБА_4; можливий розмір відшкодування грошової компенсації моральної шкоди «D», спричиненої ОСОБА_4, складає 72 мінімальних заробітних плат.

З 01.01.2018 року мінімальна заробітна плата в Україні встановлена у розмірі 3723 гривень, 72 х 3723 гривень = 268056 гривень.

Суд вважає визначений експертом можливий розмір відшкодування грошової компенсації моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_4, у розмірі 268056 гривень завищеним.

Позивач просить стягнути на його користь 190000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Однак, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи доводи позивача щодо обґрунтованості спричинення моральних страждань останньому, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 190000 гривень такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 180000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, показів допитаних свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили важкий душевний стан позивача в результаті незаконного звільнення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 180000 гривень. В задоволенні інших вимог позивачу слід відмовити.

З приводу посилань позивача, відповідача про відшкодування шкоди державою, суд зазначає, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем ГУ НП в Полтавській області та спричинена йому моральна шкода саме порушенням його трудових прав - незаконним звільненням, що виключає застосування до даних правовідносин положень ст.ст.1173,1174 ЦК України і, як наслідок, відшкодування завданої шкоди за рахунок держави.

Суд вважає за необхідне застосувати належну правову норму для захисту порушених прав позивача, виходячи з фактичних обставин справи та дійсних правовідносин сторін, незважаючи на помилкове зазначення ним інших правових підстав в позовній заяві.

Саме тому, суд вважає, що позовні вимоги до співвідповідача Державної казначейської служби України не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на проведення експертизи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 190000 гривень.

Судом задоволені позовні вимоги частково та стягнуто грошові кошти в розмірі 180000 гривень, що становить 95% від загальної суми позовних вимог, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, з відповідача ГУ НП в Полтавській області на користь позивача ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені ним витрати на проведення судової психологічної експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 4822,20 гривень.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача ГУ НП в Полтавській області слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 669,56 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23 ЦК України, ст. 2371 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4, проживаючого за адресою: 36034 м.Полтава, пров.Великий,4-а, кв.71, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: 36014 м.Полтава, вул.Пушкіна,83, , Державної казначейської служби України, місцезнаходження: 01601 м.Київ, вул..Бастіонна,6, , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним рішенням та діями органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень; третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Полтавській області, місцезнаходження: 36011, м.Полтава, вул..Шевченка,1, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: 36014 м.Полтава, вул..Пушкіна,83, , на користь ОСОБА_4, проживаючого за адресою: 36034 м.Полтава, пров.Великий,4-а, кв.71, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, моральну шкоду у розмірі 180000 гривень.

В задоволенні інших вимог позивачу ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: 36014 м.Полтава, вул..Пушкіна,83, , на користь ОСОБА_4, проживаючого за адресою: 36034 м.Полтава, пров.Великий,4-а, кв.71, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, витрати за проведення психологічної експертизи в сумі 4822,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: 36014 м.Полтава, вул..Пушкіна,83, , на користь держави судовий збір в сумі 669,56 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 23.02.2018 року.

Суддя: А.М.Чуванова