АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/827/18 Головуючий 1-ї ін-ї. - Мішуровська С.Т.
Справа № 629/2582/17 Доповідач - Сащенко І.С.
Категорія - договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року апеляційний суд Харківської області в складі судової колегії судової палати з цивільних справ:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року ( суддя Мішуровська С.Т. ) по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 29581,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 31.08.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання за Договором не виконувала, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 29581,33 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 373,95 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 23072,55 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4250,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина, 1384,83 грн. - штраф (процента складова).

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що строк для звернення до суду банком не пропущено.

В судове засідання сторони не з'явилися.

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення судової повістки.

Відповідачу ОСОБА_2 направлялись судові повістки-повідомлення на адресу, зазначену в позовній зачві, АДРЕСА_1

Проте, судові повістки-повідомлення повернулись із відміткою «повернуто за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 131, 144, 153). Також вказаний в апеляційній скарзі телефон не відповідає та є відключеним.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 не отримуючи жодних процесуальних документів, обізнана про рух справи, а саме, постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, на виконання якої сплачено судовий збір, проте, поведінка його свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Отже, з урахуванням наведеного вище, колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк», суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж за кредитним договором відбувся 23.05.2014 року, а за захистом свої прав позивач звернувся лише 26.07.2017 року, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 31.08.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості відбувся 23.05.2014 року, після чого відповідачка припинила виконувати взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів, чим допустила заборгованість.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені позовна давність встановлюється в один рік.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України).

01.11.2017 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.55)

Згідно ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, від 18 березня 2015 року, № 6-25цс15, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була видана картка №872263 строком дії до 07/14 (останній день липня 2014 року).

До суду з позовом ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося вся 26.07.2017 року, а відтак трирічний строк позовної давності не пропущено. Зазначені обставини суд першої інстанції належним чином не перевірив.

Отже, ПАТ КБ «Приват Банк» має право на стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитом в розмірі 24646,5 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 373,95 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 23072,55 грн. та заборгованості за пенею та комісією в межах річного строку позовної давності - 1200,00 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 725,61 гривень (процентна складова), то такі вимоги колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог та часткове задоволення апеляційної скарги, у відповідності до ст.141 ЦПК України судова колегія стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» заборгованість за договором б/н від 31.08.2010 року в розмірі 24646,5 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 373,95 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 23072,55 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1200,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1333 грн. та за подання апеляційної скарги - 1466,30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 березня 2018 року.

Головуючий І.С.Сащенко

А.І.Овсяннікова

Судді І.П.Коваленко