АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №754/8357/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Галась І.А.

01 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №10-29/4821 від 13.12.2007 в сумі 55 032,43 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06.06.2016 - 1 375 926,32 грн.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» та просила визнати припиненою поруку за договором поруки №02-10/570 від 10.11.2009.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2017 первісний та зустрічний позови залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що строк виконання зобов'язання закінчився 12.12.2014 (кінцевий термін повернення основної заборгованості) згідно з кредитним договором.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1915/2018
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, заяви про причини неявки суду не надали.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовів, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропущено трирічний строк позовної давності, а тому за зустрічним позовом судом захищено права відповідачів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 45 000 дол. США окремими частинами (траншами), зі сплатою 13,5 % річних, та комісії за відкриття позичкового рахунку в розмірі 0,99% від суми максимального ліміту на день видачі кредиту, в межах максимального ліміту заборгованості. Термін погашення всіх траншів було встановлено до 12.12.2014 (а. с. 21-23).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.11.2009 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №02-10/570, відповідно до якого поручитель зобов'язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором №10-29/4821 від 13.12.2007 (а. с. 19-20).

Згідно з п.3.3.5. та п.3.3.6. Кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту та сплатити нараховані проценти за фактичний час використання кредиту та можливі штрафні санкції в строки визначені п. 1.1.2. договору. Відповідно до п. 1.1.2. сторони погодили погашення кредиту у встановленому порядку та розмірі до 10-числа кожного місяця, починаючи з січня 2009, з кінцевим терміном погашення од 12.12.2014.

Відповідно до п. 4.5. Договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.5., 3.3.6. цього Договору протягом більше, ніж 90 (Дев'яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив. Відповідно, у разі настання випадку, визначеного п. 3.3.7., п. 3.3.8. Договору позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що позичальник належним чином зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 06.06.2016 виникла заборгованість в розмірі 55 032,43 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06.06.2016 - 1 375 926,32 грн.

Враховуючи наведене, Банк звернувся із відповідним позовом до суду.

ОСОБА_2, подаючи зустрічний позов, зазначила, що Банк звернувся із вимогами до поручителя з пропуском строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому порука припинилася.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 4.5. кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.5., 3.3.6. цього Договору протягом більше, ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив.

Відповідно, у разі настання випадку, визначеного п.3.3.7. п.3.3.8. Договору позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит у повному обсязі, сплатити проценти за Фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови дострокового повернення коштів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 08.02.2011.

Починаючи з 11.02.2011 відповідачем ОСОБА_1 не виконуються зобов'язання за Договором кредиту в частині погашення основної суми заборгованості за кредитом (п. 3.3.5. Договору кредиту) та сплати процентів за користування кредитом (п. 3.3.6 Договору кредиту).

За визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 13.05.2011.

Матеріали справи містять данні про наявність в матеріалах справи заяви відповідачів про застосування судом при розгляді цієї справи строків позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовуПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку зі спливом строку позовної давності правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк виконання зобов'язання закінчився 12.12.2014, з якого підлягає обчисленню позовна давність є необґрунтованими.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання (п. 4.5. договору), та що банк мав право з 13.05.2011 й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, але таким правом Банк не скористався.

Після зміни строку виконання зобов'язання (13.05.2011) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося із відповідним позовом до суду у червні 2016 року.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову, враховуючи застосування строків позовної давності та відмовляючи у задоволенні основного позову, суд захистив права відповідачів.

Отже, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03.03.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк