Справа № 647/282/18
№ провадження 2/647/210/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Миргород В.С.

при секретарі Татаровській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.03.2011 року останній отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на сайті www/privatbank/ua складає між ним та позивачем ОСОБА_2 про надання банківських послуг, однак, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 31.12.2017 року має заборгованість 117000,00 грн., з яких: 14874,68 грн. - заборгованість за кредитом; 102125,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. У звязку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 117000,00 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою суду від 07.02.2018 року провадження по даній було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача не зявився, згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

На запит суду щодо терміну дії картки та пролонгації терміну її дії надав суду письмові пояснення, згідно яких термін дії виданої картки складає 09/14, тобто діє до 30 вересня 2014 року, фото відповідача без банківського продукту кредитної карти, зазначив, що згідно умов договору, користування платіжною картою можливо лише у випадку введення пінкоду, який відповідно до умов договору відомий лише відповідачу.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив застосувати строк позовної давності при вирішенні справи, оскільки термін дії картки закінчився у вересні 2014 року, картка більше не перевипускалась, останній платіж було здійснено 01.11.2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, докази надані сторонами, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою змін умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с. 11).

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору на підставі яких Відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь, якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціатовою Банку.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на сайті www/privatbank/ua складає між ним та позивачем ОСОБА_2 про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Умовами Договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Договору, ОСОБА_2 діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання данного Договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Принцип повернення строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений кредитним договором строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до умов кредитного договору - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Відповідач порушив умови договору в частині несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.12.2017 року, заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів становить 117000,00 грн., з яких: 14874,68 грн. - заборгованість за кредитом; 102125,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

З наданих суду позивачем розрахунків вбачається, що останній раз відповідач проводив оплату боргу 01.11.2014 року ( а.с.9), натомість позивач звернувся до суду з позовом 04.02.2018 року тобто зі спливом встановленого законом строку позовної давності (а.с.47).

04.05.2018 року відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності на підставі ст. ст. 256-258 ЦК України, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється в три роки.

Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. ОСОБА_2 про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Зокрема, пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності до вимог Банку про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм та пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, яким установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року (справа №6-16 цс 15), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів).

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, суд, виходячи з вищевикладеного вважає за необхідне при розгляді даної справи керуватися строком позовної давності, який передбачений законом, а не договором.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно довідки від 28.03.2018 року № 37626-ВБ , відповідач згідно кредитного договору б/н від 03.03.2011 року отримав картку №420056, яка має термін дії до останнього дня вересня 2014 року.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.03.2011 року, вбачається, що останнє зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором відбулося 01.11.2014 року в розмірі 88,50 грн.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-160цс14: «Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з 01.11.2014 року з кінцевим терміном 01.11.2017 року, а позивач звернувся з позовом до суду 04.02.2018 року, тобто після сплину строку позовної давності, визначеним ст. 257 ЦК України.

Отже, на час звернення позивача до суду у останнього сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі - є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача .

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, ст. п. 1 ч. 2 ст. 11, 207, 257-259, 264,267, 509, 525, 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Позивач публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, .

Представник позивача ОСОБА_3, 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50.

Відповідач ОСОБА_1, Херсонська область, Бериславський район, село Львове, вул. Польова, буд. 8 РНОКПП НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 04.05.2018 року.

Суддя В. С. Миргород