Справа № 161/8985/14-ц
Провадження № 2/161/229/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради, Публічного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7, про визнання права на відселення із непридатного для проживання приміщення з надання іншого житла, зобов'язання надати інше житло

В С Т А Н О В И В:

05.06.2014 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою до Луцької міської ради на обґрунтування вказавши, що з жовтня 1984 року вона разом з членами сім'ї проживає і зареєстрована у гуртожитку, який розташований на території Публічного акціонерного товариства "Гнідавський цукровий завод" (далі - ПАТ "Гнідавський цукровий завод" за адресою: АДРЕСА_1/1, і перебуває на квартирному обліку у загальній черзі за місцем проживання. Підставою взяття її на чергу є невідповідність житла санітарним і технічним умовам. Зазначає, що вона та її сім'я підлягає негайному відселенню, оскільки будинок гуртожитку не належить ні до державного, ні до громадського житлового фонду, є нежилим приміщенням, перебуває на балансі ПАТ "Гнідавський цукровий завод" як склад готової продукції, за даними бухгалтерського обліку заводу рахується як склад-гуртожиток. Луцька міська рада Волинської області відмовила в задоволенні її заяви про включення до списків на позачергове забезпечення житлом та відселення з наданням іншого благоустроєного житла.Висновком будівельно-технічної експертизи № О-143 від 30.08.2010 року, проведеної Волинською торгово-промисловою палатою, частина будівлі складу-гуртожитку по вул. Агрономічній, 2 у м. Луцьку за своїм об'ємно-планувальним та конструктивним рішенням не відповідає вимогам ДБН В.2.2.-ї 5-2005 „Житлові будинки. Основні положення", в тому числі, за санітарно-гігієнічними вимогами та інженерним обладнанням, а також вимогам ДБН 360-92 „Планування і забудова міських та сільських поселень" та „Державним правилам планування та забудови населених пунктів" і є непридатною для проживання. В будівлі відсутні кухні, санвузли, газопостачання, центральне та місцеве опалення, витяжні канали (вентиляції), гаряче водопостачання, питна вода. Також Управлінням містобудування та архітектури ЖКГ Волинської облдержадміністрації (№ Ко-23/1.8 від 06.03.2006 року) встановлено, що внаслідок несприятливого температурного режиму руйнуються окремі конструкції будівлі, вздовж конькового вузла та в інших місцях дах протікає, що призвело до перезволоження та пошкодження перекриття над другим поверхом; зовнішні стіни та цоколь мають тріщини, причиною чого є погані фундаменти; будівля знаходиться в поганому технічному стані, потребує невідкладного капремонту чи реконструкції; рекомендовано - проведення реконструкції або знесення будинку з відселенням мешканців і наданням їм нового житла. Згідно ст. ст. 61, 63, 110, 111, 113, 109 ЖК України та п. 46 Правил квартирного обліку громадян, що потребують покращення житлових умов в Україні, її сім'я підлягає до негайного відселення із займаного нежитлового приміщення, оскільки воно непридатне для проживання. За державними архітектурними, будівельно-технічними, санітарно-епідеологічними, та за юридичними нормами спірне приміщення є непридатним для проживання. Проте, відповідач цього не визнає, а тому відмовляється включати її у список осіб на першочергове відселення із займаного приміщення. Просить суд визнати приміщення по вул. Агрономічна, 2/1 в м. Луцьку непридатним для проживання та зобов'язати Луцьку міську раду надати інше благоустроєне житлове приміщення для відселення її сім'ї в складі 4-х осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10 із непридатного житла.

19.05.2015 року позивач подала суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 223-228 т. 1) в якій у якості відповідачів вказала Луцьку міську раду, Виконком Луцької міської ради, ВАТ «Гнідавський цукровий завод» та уточнила зміст позовних вимог. Відповідно до уточненої позовної заяви просить суд постановити рішення про визнання за нею право на виселення з непридатного для проживання приміщення по вул. Агрономічна, 2/1 в м. Луцьку з наданням іншого благоустроєного житла; зобов'язати відповідачів ВАТ «Гнідавський цукровий завод» , Виконком Луцької міської ради та Луцьку міську раду надати її сім'ї у складі двох осіб: вона (ОСОБА_1М.) та ОСОБА_7, інше благоустроєне житло в м. Луцьку.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача ПАТ «Гнідавський цукровий завод» в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що відповідно до Наказу Фонду державного майна України Регіонального відділення по Волинській області № 269 від 20 грудня 1994 року, Наказу Фонду державного майна України Регіонального відділення по Волинській області № 307 від 19 липня 1999 року, Переліку нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству «Гнідавський цукровий завод» приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в процесі приватизації передано у власність ПАТ «Гнідавський цукровий завод». Вказане приміщення перебуває на балансі ПАТ „Гнідавський цукровий завод" як складське приміщення. Дозвіл на вселення у вказане приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було надано ОСОБА_10 (колишньому чоловіку позивача), який на той час перебував у трудових відносинах з ПАТ «Гнідавський цукровий завод». Позивач ОСОБА_1 ніколи в трудових відносинах з ПАТ «Гнідавський цукровий завод» не перебувала, діючого договору найму житлового приміщення не має. Доводи позивача про її право на відселення, яке не є придатним для проживання, з наданням іншого благоустроєного житла є помилковими і не ґрунтуються на законних підставах. Зміст ст.ст.111, 113 ЖК України, на які позивач посилається як на правову підставу свої вимог, свідчить, що обов'язок надання іншого жилого приміщення пов'язаний з вирішенням спорів про виселення громадян з будинків державного і громадського житлового фонду за ініціативою державної, кооперативної або іншої громадської організації. Вказані норми ЖК України не надають право міським радам приймати рішення про знесення приміщень, які не відносяться до житлового фонду та виселяти або відселяти громадян з нежитлових приміщень. Враховуючи, що позивач та члени її сім'ї користуються приміщенням, яке не є житловим і не відносилося до житлового при наданні його у користування, тому норми ЖК України в даному випадку не підлягають до застосування, а доцільно застосовувати положення глави 58 ЦК України. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачів Луцької міської ради та Виконавчого комітету Луцької міської ради позов не визнала, суду пояснила, що займане позивачем приміщення не є житловим, не відноситься до об'єктів державного чи громадського житлового фонду. Позивач з сім'єю була заселена і зареєстрована у цьому приміщенні з порушенням вимог ст.ст. 61, 63, 109, 110, 11 ЖК України. Луцька міська рада ордер на вселення в дане приміщення не видавала. Посилання позивача на норми ЖК України для визнання займаного нею приміщення непридатним для проживання, негайного відселення з наданням іншого благоустроєного приміщення є безпідставними, оскільки ними регулюються відносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не відносини проживання в пристосованому побутовому приміщенні. Крім того, земельна ділянка, з розташованою на ній будівлею по вул. Агрономічній, 2 знаходиться поза межами м. Луцька, а саме в межах с. Рованці Боратинської сільської ради Луцького району відповідно до проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Рованці, Боратин, Новостав, Голишів Боратинської сільської ради. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився. надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ "Гнідавський цукровий завод" від 15 жовтня 1984 року ОСОБА_10, як працівнику заводу, було видано ордер від 15 жовтня 1984 року на право зайняття ним площі в гуртожитку № 2 заводу (а.с. 93 т. 1).

Згідно довідки ЖКВ ВАТ "Гнідавський цукровий завод" від 06 вересня 2010 року приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: позивач ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_7, а також ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с. 92 т. 1).

З 15 серпня 1980 року позивач ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку для отримання державного житла в загальній черзі (а.с. 10 т. 1).

Рішенням виконкому Луцької міської ради Волинської області від 15 листопада 2007 року № 752-1 ОСОБА_1 взята на квартирний облік при виконкомі Луцької міської ради Волинської області для отримання державного житла до загальної черги за № 104 з сім'єю у складі ОСОБА_7

Згідно довідки ПАТ "Гнідавський цукровий завод" № 16/10/121 від 16.10.2012 року (а.с. 181 т. 1) приміщення складу та гуртожитку, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на балансі підприємства.

З довідки ПАТ "Гнідавський цукровий завод" № 280 від 08.06.2015 рок слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться службово-побутове приміщення, яке перебуває на балансі ПАТ «Гнідавський цукровий завод» (а.с. 124 т. 2).

Відповідно до листа Луцької міської ради № 1.1-8/5668 від 19.10.2014 року будівля по вул. Агрономічній, 2 знаходиться на території селища Вересневе, до переліку гуртожитків міста Луцька не віднесена, до комунальної власності територіальної громади міста Луцька не передавалася (а.с. 52 т. 1).

Відповідно до статті 110 ЖК України громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Згідно з частиною другою статті 111 ЖК України якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Доводи представників відповідача стосовно того, що позивач не має права на відселення з займаного приміщення з тих підстав, що воно займане нею приміщення є нежитловим, не відноситься до об'єктів державного чи громадського житлового фонду, позивачка разом з членами сім'ї була заселена в нього з порушенням законодавства суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Так, судом встановлено, що позивач з членами сім»ї була вселена в приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 на підставі ордера, який на день розгляду судом даної справи є чинним, у встановленому законодавством порядку не визнаний недійсним - рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської областівід 20.10.2016 року, ухваленому справі за позовом ПАТ «Гнідавський цукровий завод» до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9 про визнання ордеру недійсним у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 144 т. 2). Вказане рішення суду набрало законної сили і є чинним (а.с. 145-147 т. 2)

Стаття 15 ЖК України містить поняття «житлове приміщення». Житловим приміщенням визнається ізольоване приміщення, яке є нерухомим майном і придатне для постійного проживання громадян (відповідає встановленим санітарним і технічним правилам і нормам, іншим вимогам законодавства).

На переконання суду, спірне приміщення має ознаки житлового приміщення.

Так, в приміщенні по АДРЕСА_1, яке на балансі відповідача ПАТ «Гнідавський цукровий завод» перебуває як приміщення склад, фактично знаходиться гуртожиток для сезонних працівників,

Вказані обставини знаходять своє об'єктивне підтвердження як в поясненнях сторін, наданих в судовому засіданні, так і в довідці, наданій ПАТ Гнідавський цукровий завод» (а.с. 94 т. 1).

З пояснень самого представника відповідача ПАТ «Гнідавський цукровий завод», наданих суду, вбачається, що у спірному приміщенні постійно проживають працівники відповідача та члени їх сімей, які займають окремі ізольовані кімнати та за проживання та комунальні послуги вносять відповідну плату.

Дані обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, а відтак у суду є передбачені законом підстави вважати, що воно вказане приміщення є житловим.

Доводи представників відповідачів про те, що оскільки на день розгляду даної справи судом, рішення про визнання приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не придатним для проживання або таким, що підлягає знесенню, загрожує обвалом відсутнє, а тому позивач не має право на відселення, на переконання суду не є підставою для відмови позивачці у виселенні з такого житла з наданням іншого благоустроєного приміщення.

Згідно з актом візуального обстеження технічного стану пристосованого приміщення гуртожитку ПАТ "Гнідавський цукровий завод", що розташований за адресою:АДРЕСА_1, складного 18 липня 2006 року комісією в складі представників Луцької облдержадміністрації та Луцької райдержадміністрації, будівля непридатна для подальшої експлуатації і потребує невідкладного технічного обстеження (а.с. 101 - 102 т. 1).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № О-120 від 09.11.2015 року (а.с.22-30 т. 2) квартира АДРЕСА_2 по своїм об»ємно-планувальним та конструктивним рішенням не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», в тому числі по санітарно-гігієнічним вимогам та інженерному обладнанню, а також вимогам ЖБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» та Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і не придатна до постійного проживання.

Відповідно до ст. 113 ЖК України надаване громадянину у зв'язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитися у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам ст. 50 цього Кодексу.

Статтею 50 ЖК України визначено, що жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При надання жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки житлове приміщення є непридатним для проживання, а тому позивач разом з членами своєї сім'ї підлягає відселенню з наданням їй іншого благоустроєного приміщення в межах міста Луцька, яке має відповідати вимоги ст. 50 ЖК України.

Статтею 112 ЖК України передбачено, що якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 15 ЖК України надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради віднесено до компетенції виконавчого комітету міської ради.

Аналогічне положення положення міститься і в статті 111 ЖК України.

Зазначені повноваження є делегованими виконавчому комітету державою (стаття 30 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Таким чином, відповідний обов'язок щодо надання позивачу ОСОБА_1 на склад її сім'ї іншого благоустроєного жилого приміщення в м. Луцьку у межах норми жилої площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, підлягає покладенню на Виконавчий комітет Луцької міської ради.

Що стосується доводів представника відповідачів Луцької міської ради та Виконавчого комітету Луцької міської ради, що займане позивачем житлове приміщення знаходиться поза межами в м. Луцька, а саме на території Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, а тому вони є неналежними відповідачами, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З паспорту громадянина України, виданого на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що остання є прописаною (зареєстрованою) за адресою: АДРЕСА_3. (а.с. 70 т. 1). Вказана реєстрація позивачки проведена Луцьким міським відділом УМВС України у Волинській області.

Відповідно до листа Луцької міської ради № 1.1-8/5668 від 19.10.2014 року будівля по вул. Агрономічній, 2 знаходиться на території селища Вересневе (а.с. 52 т. 1).

Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про розширення меж міста Луцька Волинської області» № 5207-ІХ від 12.10.1979 року в межі міста Луцька Волинської області було включене селище міського типу Вересневе Луцької міськради загальною площею 104 гектари (а.с. 20 т. 3).

Як вбачається з листа Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області № 437/2-17 від 11.12.2017 року (а.с. 3 т. 3) ПАТ «Гнідавський цукровий завод» розміщений на землях Боратинської сільської ради. Проте, вулиця Агрономічна до території села Рованці Боратинської сільської ради не відноситься, ОСОБА_1, ОСОБА_7 на території сільської ради не зареєстровані.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Земельного кодексу України рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської чи Севастопольської міської ради.

На день розгляду даної справи судом рішення Верховною радою України про зміну меж міста Луцька Волинської області шляхом виключення селища Вересневе, або його частини, не приймалося.

За таких обставин суд, вважає, що представниками відповідача не надані належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження того, що займане позивачкою житлове приміщення знаходиться за межами м. Луцька.

Що стосується позовних вимог про визнання за позивачкою права на відселення з непридатного для проживання приміщення по вул. Агрономічна, 2/1 в м. Луцьку з наданням іншого благоустроєного житла, то ця позовна вимога, на думку суду, є зайве заявленою.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача Виконавчий комітет Луцької міської ради. на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі ст.ст. 50, 111, 113 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради, Публічного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» про визнання права на відселення із непридатного для проживання приміщення з надання іншого житла, зобов'язання надати інше житло - задовольнити частково.

Зобов'язати Виконавчий комітет Луцької міської ради надати ОСОБА_1 на склад сім'ї з двох осіб (ОСОБА_1 та ОСОБА_7) благоустроєне жиле приміщення в м. Луцьку у межах норми жилої площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Виконавчого комітету Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи.. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 22 лютого 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська