Номер провадження 2/521/203/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року Малиновський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.,

при секретарі - Тимофієнко Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у підготовчому відкритому засіданні в залі суду в м. Одесі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

20.11.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири № 33 та на ? частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5

Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви, у яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнали повністю та просили розглядати справу у їх відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Ухвалою Малиновского районного суду м. Одеси від 24.01.2018 р. витребувано з Сьомої одеської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 549/2017 до майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

На підставі пояснень представника позивача, наданих ним доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2., її батьками записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1.

Після укладення шлюбу з ОСОБА_3 прізвище дружини змінено на «ОСОБА_1», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 29.11.1986 р.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 99-130 И від 12.11.1999 р., укладеному на Одеській універсальній біржі «Витязь», ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 купили квартири за адресою: АДРЕСА_1 Вказана квартира № 33 загальною площею 19,1 кв.м. складається з однієї житлової кімнати площею 11,4 кв.м., квартира № 34 загальною площею 19,1 кв.м. складається з однієї житлової кімнати загальною площею 11,6 кв.м. Крім того, у цьому договорі вказано, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Зазначений договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 303 пр -стор. 87 - р. № 451 від 12.11.1999 р.

Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, покупці передали продавцям обумовлену в договорі купівлі-продажу грошову суму, а останні передали покупцям квартиру, після чого покупці вселилася до квартири, зареєструвалась в ній.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Статтею 224 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 225 і 227 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно ст. 47 ЦК УРСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згода щодо істотних умов договору між сторонами була досягнута, в наявності не було передбачених законом обмежень для укладання договору, який не містив протизаконних умов. Продавці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цей договір не оспорювали, позов про визнання договору недійсним не заявляли. Покупець за цим договором ОСОБА_5 помер, що робить неможливим нотаріальне оформлення угоди.

В цьому договорі покупці свої частки у праві власності на квартири не визначили. Стаття 112 ЦК УРСР, яка регулювала на той час поняття спільної власності передбачала, що розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

На 12.11.1999 року підстави виникнення спільної сумісної власності на майно передбачались: ст.16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; п.1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст.17 Закону «Про власність»; ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Суд виходить із рівності часток ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1, тому що інше не встановлено домовленістю між ними і відсутні докази про те, що участь когось з учасників сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою.

Таким чином, частки ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності у зазначених квартирах становлять по 1/4 частині за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (актовий запис № 8593).

Заповіту після своєї смерті ОСОБА_5 не лишив, тому спадкоємство його майна має здійснюватись за законом.

З відповідною заявою про прийняття спадщини № 1305 від 01.08.2017 р. до Сьомої одеської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась його донька ОСОБА_1

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48613740 від 01.08.2017 р. вбачається, що нотаріусом заведено спадкову справу № 549/2017, номер у спадковому реєстрі 61020842.

Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 22.06.2017 р. № 2080 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4

Згідно довідки від 22.06.2017 р., виданої за підписом паспортиста та начальника Дільниці ЖКС ОСОБА_5 проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 01.12.1999 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1

З відповіді КП «БТІ» ОМР від 02.11.2017 р. № 7388-10/1365-К повідомлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи і запису в реєстраційній книзі 303 пр, стор. 87, р. № 451 і станом на 31.12.2012 р. право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в КП зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору № 99-130И купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого філіалом Іллічівського району Одеської універсальної біржі «Витязь» 12.11.1999 р. (реєстрація від 16.11.1999 р.).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки квартир АДРЕСА_1. Причинами відмови вказано те, що ОСОБА_1 не надала до нотаріальної контори оригінал документів, що підтверджує право власності на частку вказаних квартир.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ч. 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством.

ОСОБА_1 в установленому ЦК України (ч. 3 ст. 1268, ст. 1269) порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, яка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Інші спадкоємці першої черги до майна ОСОБА_5 відсутні.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та визнає за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири № 33 та на ? частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Керуючись вимогами ст.ст. 76, 263-265 ЦПК України, -

СУД

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири № 33 та на ? частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Квартира № 33 складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 19,1 кв.м., житловою площею 11,4 кв.м.

Квартира № 34 складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 19,1 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 23 лютого 2018 року.

С У Д Д Я: