Дата документу 20.11.2018 Справа № 314/5272/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/169/18 Головуючий у 1 інстанції Беспалько Т.Д..
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, застосування індексів інфляції та 3% річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, застосування індексів інфляції та 3% річних.

В позові зазначала, що 13.11.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області було винесено рішення по цивільній справі № 2-66-06 за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу. Відповідно вказаного рішення з відповідача було стягнуто на користь позивача суму грошового боргу у розмірі 32066,00 грн., 3% річних у розмірі 1787,05 грн. та судові витрати в розмірі 809,97 грн. Рішення залишилось без змін та набуло законної сили після апеляційного перегляду (Ухвала апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2007 року по справі №2-66-06).

20.06.2007 ВДВС Вільнянського РУЮ було відкрито виконавче провадження.

Відповідач неналежно виконує свої зобов'язання за договором позики.

У зв'язку з чим позивач неодноразово зверталася до суду з позовними заявами до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та інфляційних втрат.

25.12.2013 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто 3% річних у розмірі 6957,14 грн.

Згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто борг з урахування індексів інфляції у розмірі 27528,71 грн.

Рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 04.11.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто сума боргу у розмірі 23782 грн. 54 коп.

13.12.2016 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 43174,00 грн., донараховані індекси інфляції у розмірі 29377,58 грн. та три відсотки річних у розмірі 2968,04 грн.

13.10.2017 року згідно заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15049,77 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 15762,15 грн., 3% річних у сумі 931,53 грн.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь за період до 31.12.2017 року відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 8270,00 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 6512,00 грн., 3% річних у сумі 515,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 року відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 8270,00 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 6512,00 грн., 3% річних у сумі 515,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, грубе порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача понесені ним судові витрати у розмірі 7057,50 грн., з яких витрати на правову допомогу 6000,00 грн. та судовий збір в сумі 1057,50 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 13.11.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області було винесено рішення по цивільній справі № 2-66-06 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу. 04.12.2006 по цій же справі судом було винесено ухвалу про виправлення арифметичних помилок у судовому рішенні. Дане рішення та ухвала набули законної сили 25.04.2007, відповідно вказаного рішення з відповідача було стягнуто на користь позивача 3 суму грошового боргу у розмірі 32066,00 грн., 3 відсотки річних у розмірі 1787,05 грн. та судові витрати в розмірі 809,97 грн. Рішення залишилось незмінним та набуло законної сили після апеляційного перегляду (Ухвала апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2007 року по справі №2-66-06). Даний борг виник у відповідача на підставі договорів позики (а.с.8-21).

20.06.2007 відділом ДВС Вільнянського РУЮ відкрито виконавче провадження.

Позивач зазначає що відповідач неналежно виконує свої зобов"язання за договором позики. У зв"язку з чим вона неодноразово зверталася до суду з позовними заявами до ОСОБА_3 про стягнення сум заборгованості .

25.12.2013 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.02.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто три відсотки річних у розмірі 6957,14 грн.(а.с.14-17).

Згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто борг з урахування індексів інфляції у розмірі 27528,71 грн. (а.с.18-21).

Рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 04.11.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто сума боргу у розмірі 23782 грн. 54 коп.

13.12.2016 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15.03.2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто вісотки за користування грошовими коштвми у розмірі 43174,00 грн., донараховані індекси інфляції у розмірі 29377,58 грн. та три відсотки річних у розмірі 2968,04 грн.

13.10.2017 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15049,77 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 15762,15 грн., 3% річних у сумі 931,53 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 251, ч.1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Позивачем при подачі позову до суду не було встановлено проміжок часу за який вона просила суд стягнути відсотки за користування грошовими коштами, а суд першої інстанції при вирішенні спору не звернув на цю обставину уваги та навпаки самостійно не вірно прийшов до висновку, що період необхідно обчислювати з 01.07.2017 року без належних на те та допустимих доказів, у зв'язку з чим не вірно прийшов до висновку про задоволенні позову.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем позов до суду було подано 14.12.2017 року, а у прохальній частині вона просить стягнути відсотки за користування грошовими коштами за період до 31.12.2017, що є передчасним (адже дата передує даті подачі позову до суду), ґрунтується на припущеннях ,але суд першої інстанції не звернув уваги на дану обставину у зв'язку з чим виніс рішення, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Процесуальним обов'язком суду є належне дослідження поданого стороною доказу ( в даному випадку розрахунку заборгованості ),перевірка його ,оцінка у сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами,а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.(Постанова Верховного Суду по справі № 755/7704/15-ц).

В порушення вимог закону в рішенні суду не зазначений розрахунок стягнутих сум,розмір відсотку - як підстави стягнення та формула за якою визначена заборгованість.

Крім того, суд першої інстанції допустився порушень і у застосуванні ст.625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

У випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.11.2006 року встановлено, що позивач відповідно до договорів позики надала відповідачу у борг гроші у сумі 1200 доларів США з строком повернення на 2 тижні та 3000 доларів з строком повернення на 3 місяці.

Отже, колегія приходить до висновку, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка було предметом договору, індексації не підлягає. Така правова позиція викладена в рішенні Верховного суду від 14 лютого 2018 року, по справі №564/2199/15-ц.

Як на правову підставу позовних вимог позивача посилається на загальні норми ЦК України яки регламентують порядок виконання договірних зобов'язань, але за матеріалами справи це стосується неналежного виконання судового рішення.

Згідно роз'яснень у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи наявні розрахунки суми за надану правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. та квитанція про сплату зазначеної суми квитанція №15 від 15.02.2018 року (а.с.49,49а) та розрахунок за надану правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. та квитанція про сплату зазначеної суми квитанція №27 від 27.03.2018 року (а.с. 73,75).

Тому колегія приходить до висновку, що вимога апелянта про стягнення на його користь з позивача понесених витрат на правову дорогу є обґрунтованою та підтверджена наявними в матеріалах справи доказами і підлягає задоволенню.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду в певному розмірі виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги незалежно від оспорюваної суми (підпункти 6, 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI).

Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, колегія приходить до висновку, що необхідно стягнути з позивача на користь відповідача суму понесених витрат за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057,50 грн.

Керуючись ст. ст. 141,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, застосування індексів інфляції та 3% річних - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (69095, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 7057,50, з яких витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та судовий звір у розмірі 1057,0 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: