Справа № 523/2064/17
Провадження №2/523/2008/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою та після уточнення позовних вимог просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у розмірі 445 500,00 гривень за договором купівлі-продажу №3027 від 29.12.2015 року 1/2 (однієї другої) частки трикімнатної квартири №73 у будинку №152, що знаходиться по проспекту Добровольського в місті Одесі, а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 250 000.00 гривень на відшкодування моральної шкоди спричиненої тим, що укладаючи договір купівлі-продажу №3027 від 29.12.2015 року 1/2 (однієї другої) частки трикімнатної квартири №73 в будинку №152, що знаходиться по проспекту Добровольського в місті Одесі, відповідачі не сплатили грошові кошти за її частку квартири, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що протягом грудня місяця 2015 року її онука ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_2 та його брат, різними вмовляннями та брехнею намагались заволодіти 1/2 (однією другою) частки трикімнатної квартири №73 у домі №152 по проспекту Добровольського міста Одеси, яка належить позивачу, на що вона не погоджувалась, однак 29.12.2015 року відповідачі переконали її, що від продажу частки квартири, яка належить позивачу, вони придбають краще житло та будуть мешкати разом та доглядати за позивачем, а тому необхідно підїхати до нотаріуса та підписати деякі папери. Того ж дня позивачка підписала угоду щодо продажу своєї 1/2 (однієї другої) частки трикімнатної квартири №73 у домі №152 по проспекту Добровольського міста Одеси своїй онучці ОСОБА_3, яка є співвідповідачем у справі, проте фактично грошові кошти за продану частку квартиру не отримала та взагалі залишилась без житла, у звязку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, посилаючись на погіршення стану здоровя, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі та просила стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі.

Співвідповідач у справі ОСОБА_3, позов визнала у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що задум заволодіти грошовими коштами від продажу спірної квартири виник наприкінці 2015 року перш за все у ОСОБА_2 та його брата ОСОБА_4, котрі пообіцяли, що вона отримає третину від виручених коштів, 29.12.2015 року її бабі ОСОБА_1 вони пояснили, що вона вирішили придбати для усіх трьох квартиру у новому будинку і що оформити її мають на ОСОБА_1, окрім того вони мають постійно доглядати ОСОБА_1 та укласти із нею договір довічного утримання. Також пояснили, що натомість вони мають згодом продати спірну квартиру, щоб повернути їй із ОСОБА_2 частину грошових коштів, тому ОСОБА_1 погодилась на запропоновані умови та 29.12.2015 року повернувшись від нотаріуса, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 продовжили проживати у спірній квартирі. 23.02.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали спірну квартиру подружній парі Лисенко. Грошових коштів за свою половину квартири ОСОБА_1 не отримувала. Після продажу квартири, ОСОБА_1 відповідачі відвезли у квартіру №17 будінку №39 по вулиці Старопортофранківській міста Одеси, де вона перебувала півтора місяці - по 06.04.2016 року, а 06.04.2016 року позивачка викликала поліцію. Згодом у ОСОБА_3 із братами ОСОБА_2 пропав зв'язок та вони почали уникати зустрічі. На цей час вона готова матеріально допомагати позивачці та зобовязується згодом повернути їй грошові кошти та майно, яке знаходилось у квартирі або частково компенсувати їх вартість.

Представник співвідповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь в іншому судовому засіданні, однак до клопотання не додано жодного підтвердження щодо участі адвоката ОСОБА_5 в іншому судовому засіданні саме на дату розгляду вищевказаної цивільної справи.

Ознайомившись з вищевказаним клопотанням, суд вважає його безпідставним, та, з урахуванням тієї обставини, що представник співвідповідача раніше неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення судових засідань, - направленим на затягування розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка була власником ? частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13.04.2006 року. Іншим співвласником вищевказаної квартири була співвідповідач у справі, онука позивача ОСОБА_3.

Відповідачі у справі ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 у 2015 році, скориставшись довірою позивачки, пообіцявши покращити житлові умови та в подальшому проживати разом и доглядати за нею, вмовили її укласти договір купівлі продажу належної позивачу ? частки квартири АДРЕСА_2 та передати свою частку квартири ОСОБА_3. Зі змісту договору купівлі продажу від 29.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 сплачено грошові кошти у сумі 208 802 гривні ОСОБА_1 до підписання договору у повному обсязі безготівковому порядку, зокрема шляхом переказу коштів з поточного рахунку фізичної особи покупця на поточний рахунок продавця.

Разом з тим, жодних доказів перерахування таких коштів матеріали справи не містять.

З пояснень співвідповідача у справі ОСОБА_3 вбачається, що вона із чоловіком заздалегідь та цілеспрямовано вводили позивача в оману, щоб заволодіти належною їй часткою квартири та після підписання договору купівлі продажу ніхто з них позивачу грошові кошти не повернув, 23.02.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали спірну квартиру подружжю Лисенко, після продажу квартири ОСОБА_1 відповідачі відвезли у квартиру АДРЕСА_3, в якій перебувала півтора місяці - по 06.04.2016 року.

Відповідно до паспортних даних позивачки, вона на даний час зареєстрована та перебуває в Одеському геріатричному будинку-інтернаті, розташованому за адресою: м.Одеса, вул.Паустовського, 2, іншого житла позивачка не має.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач зі свого боку повністю виконала свою частину домовленості, передавши співвідповідачу ОСОБА_3 за договором купівлі продажу належну їй частку квартири, однак відповідачі скориставшись довірою позивача, яка є людиною похилого віку, свої зобовязання не виконали, грошові кошти не повернули, обіцянки покращити житлові умови та доглядати за позивачем не дотримались.

Разом з тим, суд вважає доповнені позовні вимоги в останній редакції, щодо збільшення суми стягнення грошових коштів з відповідачів у розмірі 445 500,00 гривень необґрунтованими, оскільки в договорі купівлі продажу ? частки квартири, що належала позивачу у справі, ? частки квартири була продана за 208 802,00 гривень, а посилання позивача, що вищевказана квартира в подальшому була продана за вищу вартість, суд до уваги не приймає, оскільки позивачка не є стороною такого договору.

Таким чином вимоги в частині стягнення коштів за договором купівлі-продажу підлягають частковому задоволенню, - відповідно до суми, зазначеній у договорі.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

У відповідності до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в

інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.5 постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз'яснення, які викладені у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.2 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач, яка є особою похилого віку, будучи введеною в оману своєю онукою та її чоловіком, залишилась без єдиного житла та починаючи з 2016 року була вимушена проживати у притулках та будинках інтернатах, що підтверджується штампами у паспорті позивача, а саме: 22.01.2016 року її знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4, згодом 29.04.2016 року її місцем проживання зареєстровано: ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 27.07.2018 року місцем проживання позивача зареєстровано: ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач з 23.02.2016 року піддавалася як моральним так і психологічним стражданням з боку відповідачів, які виразилася у залишенні останніми позивача без місця проживання та засобів існування.

З урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань, які зазнала позивач, що спричинені втратою житла, які виражаються у душевних та психічних стражданнях, і, як наслідок, в порушені звичайного способу життя, що беззаперечно призвело до змін в психо-емоційному стані, а індивідуальні-психологічні прояви перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистість, що у свою чергу завдає їй моральних страждань, суд вважає за можливе та необхідне стягнути солідарно з відповідачів, на користь позивача 150 000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди і вважає, що такий розмір відшкодування є адекватним, справедливим та відповідатиме моральним стражданням позивача.

Відповідачами на спростування зазначених позивачкою обставин, не надано жодного належного й допустимого доказу.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих

учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України та згідно Закону України Про судовий збір, з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню на користь держави сума судового збору за вимоги щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2 088 грн. та за вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 223, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, грошові кошти у розмірі 208 802,00 гривень за договором купівлі-продажу №3027 від 29.12.2015 року 1/2 (однієї другої) частки трикімнатної квартири №73 будинку №152, що знаходиться по проспекту Добровольського в місті Одесі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, грошові кошти у розмірі 150 000.00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, судові витрати у вигляді судового збору в загальному розмірі 3850 грн. 00 коп., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 20.11.2018 року.

Суддя: