Справа № 382/1111/17 Головуючий у І інстанції Литвин Л. І.
Провадження № 22-ц/780/1441/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 47 05.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Гуля В.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30 липня 2017 року, просила збільшити розмір аліментів, які на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини його доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/2 частину його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтовування позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року із ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на даний час її матеріальний стан змінився. Згідно медичного висновку - рішення ЛКК від 01 червня 2017 року ОСОБА_4 набув статусу дитини-інваліда, потребує постійного лікування, піклування та дієтичного харчування. Зазначає, що у зв'язку з цими обставинами, розмір аліментів, визначений за рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року є недостатнім для забезпечення дитини усім необхідним, а тому вона змушена нести додаткові витрати на дієтичне харчування та лікування сина.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 січня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються згідно з рішенням Яготинського районого суду Київської області від 25 липня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини його доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частину його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 та закрити провадження у справі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що у суду були відсутні підстави для збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, оскільки судом першої інстанції не було враховано його щомісячний дохід, який становить 1 100 грн. на місяць, а посилання суду на належне йому тваринницьке приміщення на підтвердження його майнового стану, є необґрунтованим, оскільки це приміщення не використовується ним та не приносить йому доходу. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що у зв'язку з інвалідністю дитини він несе всі необхідні додаткові витрати, пов'язані з його лікуванням та оздоровленням. Також вказує, що відсутність у позивача підстав для збільшення розміру аліментів, передбачених ч.1 ст.192 СК України не позбавляє її права звернутися до суду із вимогою про стягнення з нього додаткових витрат, понесених позивачкою на лікування та оздоровлення дитини відповідно до ч.1 ст.185 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що судом повно та всебічно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що доводи відповідача про відсутність у неї підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини є необґрунтованими, оскільки основною підставою для збільшення розміру аліментів є погіршення її матеріального стану у зв'язку з суттєвим збільшенням витрат на утримання дитини, які обумовлені наявністю у дитини тяжкого захворювання, внаслідок якого дитина набула статусу дитини-інваліда. Зазначає, що вона вимушено звільнилась з роботи, оскільки більшість часу приділяє дитині та його лікуванню, а відповідач є працездатним, не має інших зобов'язань щодо сплати аліментів, має у своїй власності нерухоме майно, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у більшому розмірі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 09 жовтня 2012 року.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно консультативних висновків № 119 від 01 березня 2017 року та № 287 від 15 березня 2017 року, довідки комунального закладу «Яготинський центр первинної медико-санітарної допомоги Яготинського району Київської області» від 27 березня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, має затримку психічного розвитку, затримку розвитку мови та комунікативні розлади, йому рекомендовано спеціальні заняття щодо розвитку мови та мовлення з логопедом, заняття щодо розвитку навичок, харчування із обмеженням глютену, спостереження у дитячого психіатра за місцем проживання. ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у педіатра з діагнозом: ДЖВШ по гіпотанічному типу, ангіохоліт, потребує дієтичного харчування і протирецедивного лікування, з 05 липня 2017 року він набув статус дитини-інваліда.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 01 січня 2018 року становить 1492 грн., відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки є працездатним, не має інших утриманців, дитина набула статусу інваліда, у зв'язку з чим позивач звільнилась з роботи, вимушена приділяти більше уваги дитині та основний тягар по утриманню та догляду за дитиною лежить на ній, у зв'язку з чим змінився її матеріальних стан. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для збільшення розмір аліментів, визначених за рішенням суду, до 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Обгрунтовуючи вимоги позову про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_3 зазначала, що на даний час її матеріальний стан змінився. Згідно медичного висновку - рішення ЛКК від 01 червня 2017 року ОСОБА_4 набув статусу дитини-інваліда, потребує постійного лікування, піклування та дієтичного харчування. Зазначає, що у зв'язку з цими обставинами, розмір аліментів, визначений за рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2013 року є недостатнім для забезпечення дитини усім необхідним, а тому вона змушена нести додаткові витрати на дієтичне харчування та лікування сина. Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, отримує заробітну плату, має у власності нерухоме майно, інших утриманців не має, однак має заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Системний аналіз зазначених норм СК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, свідчить про те, що підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я саме платника чи одержувача аліментів, а не дитини, на утримання, якої стягуються такі аліменти.

Колегія суддів вважає, що викладені ОСОБА_3 у позовній заяві обставини можуть бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, а не з позовом про збільшення розміру аліментів на підставі ст.192 СК України.

Отже, пред'явивши позов про збільшення розміру аліментів з тих підстав, що внаслідок хвороби дитини погіршився матеріальний стан одержувача аліментів, позивач ОСОБА_3 невірно обрала спосіб захисту своїх прав, передбачений ст.192 СК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції хоча і врахував наведені вище положення ст.192 СК України, однак у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України невірно витлумачив їх зміст, належним чином не з'ясував характер та зміст заявлених позовних вимог, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав задоволення позову ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції щодо правовідносин, які виникли між сторонами не було законних підстав для застосування приписів ст.192 СК України та, відповідно, часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Відповідно до з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

За змістом ч.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 704 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.975576778.1 від 27 лютого 2018 року (а.с.65).

Зі справи видно, що ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 січня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області повернути ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір згідно із квитанцією № 0.0.975576778.1 від 27 лютого 2018 року у розмірі 704 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді