Справа № 357/9621/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І. ,
за участі секретаря Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, -
21.08.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини.
24 липня 1990 року помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими спорудами в м. Узин по вулиці Панаса Мирного ( колишня Горького ), 78, Білоцерківського району. Вартість будинку складає 164 418 гривень.
Спадкоємцем за заповітом є вона.
В передбачений ст. 549 ЦК України, який діяв до 01.01.2004 року шестимісячний строк вона прийняла спадщину після смерті батька, так як була зареєстрована та проживала за однією адресою зі спадкоємцем, тому фактично вступила у володіння спадковим майном.
В даний час вона звернулася до нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадкового майна у вигляді житлового будинку, але йому відмовлено в оформлені спадкового майна, так як відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене нерухоме майно, тобто право власності на житловий будинок.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні свідоцтва про право на спадщину право на спадкове майно визнається в судовому порядку.
Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 на спадкове майно у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими спорудами в м. Узині по вулиці Панаса Мирного, 78 Білоцерківського району, Київської області ( а. с. 3-4 ).
Ухвалою судді від 27 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 18 вересня 2018 року ( а. с. 16-17 ).
18.09.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити в позові.
Обґрунтовуючи відмову в позову, відповідач зазначав, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121 до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться житлові будинки. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності. Оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, провадиться з видачею свідоцтва про право власності.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно га їх обтяження, що виникли до набрання чинності ним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої ним Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Тому, що в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Натомість спадкоємці успадковують майнові права на використані при будівництві матеріали та обладнання, а також пов'язані з цим інші права та обов'язки забудовника.
За таких обставин у суду відсутні правові підстави визнати за спадкоємцем-позивачем право власності на спадкове майно саме як на житловий будинок, будівлю, чи споруду.
Таким чином, встановивши, що будинок, з позовом про визнання права власності на який звернувся позивач-спадкоємець, не був прийнятий в експлуатацію, або право власності на який у встановлений спосіб не зареєстроване, суд відмовляє у задоволенні такого позову.
У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що: «відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно». «Суди обгрунтовано задовольняють такі позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав».
За відсутності достатніх доказів щодо титульного володіння ділянки, на якій
розташований будинок, а також документів про закінчення будівництва, введення його в експлуатацію, відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає ( а. с. 21-23 ).
Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 00 хвилин 21 листопада 2018 року (а.с. 75 ).
Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 14.06.2018 року вих. № 02-14-900 ( а. с. 45 ) в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка ( а. с. 76 ).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не зявилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Ухвалою суду від 21.11.2018 року було постановлено провести заочний розгляд у вищезазначеній цивільній справі.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що 27 липня 1990 року помер ОСОБА_3, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть ( а. с. 3 ), який був батьком позивача ОСОБА_1, що підтверджується посвідкою про народження ( а. с. 7 ).
Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими спорудами в м. Узин, по вулиці Панаса Мирного ( колишня вулиця Горького ), будинок № 78, Білоцерківського району, Київської області, що слідує зі змісту позовної заяви, облікової картки об'єкта по господарського обліку, копії технічного паспорта МБТІ .
Згідно довідки КП Київської обласної ради "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 15.12.2017 року за вих. № 3263, встановлено відсутність реєстрації права власності на житловий будинок № 78 по вулиці Панаса Мирного ( колишня вул. Горького ) у м. Узин Київської області (а.с.14).
Згідно заповіту померлого ОСОБА_3 останній на випадок смерті заповідав все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось та все що належить йому на час смерті і на що він за законом матиме право заповідав ОСОБА_1 ( а. с. 13 ), тому позивачка згідно ст.529 ЦК України /в редакції 1963 року/ є спадкоємцем.
З матеріалів справи убачається, що 27.03.2018 року державним нотаріусом ОСОБА_2 міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_6 було відмовлено позивачці в оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право власності на спадщину після померлого ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Узин, вул. Панаса Мирного ( колишня Гоголя ), будинок 78, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. (а.с.8).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що після смерті батька позивачка в передбачений ст. 549 ЦК України, який діяв до 01.01.2004 року шестимісячний строк прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала за однією адресою зі спадкодавцем,тобто фактично вступила у володіння спадковим майном.
Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивачка зазначає, що у разі відмови нотаріуса в оформлені свідоцтва про право на спадщину, право на спадкове майно визнається у судовому порядку.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З наявної в матеріалах справи домової книги убачається, що померлий ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 були зареєстровані за вищезазначеною адресою ( а. с. 53-55 ).
Крім того, в судовому засіданні було досліджено надану Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» належним чином звірену копію інвентаризаційної справи на житловий будинок № 78 по вул. Панаса Мирного ( колишня вул. Горького ) в м. Узин Білоцерківського району Київської області, де власником зазначеного майна є ОСОБА_3.
До того ж, з оціночного акту № № 1, 2, журналу внутрішніх замірів, та ін. наявних документів, зазначено реєстрацію проведено у 1990 році.
З виписки з рішення № 399 виконавчого комітету Білоцерківської районної ради депутатів трудящих від 15 листопада 1971 року про надання дозволів громадянам району на забудову ( перебудову ) індивідуальної садиби убачається, що зазначеним рішенням вирішено дозволити перебудову індивідуальної садиби закріпленої згідно шнурової книги громадянину ОСОБА_3 в м. Узин на площі 0,06 га. Будівництво проводити за типовим проектом згідно з планом забудови земельної ділянки рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради. Після закінчення будівництва нового будинку старий будинок, де він є, підлягає зносу.
З витягу з рішення № 21 виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради депутатів трудящих Білоцерківського району Київської області від 26 жовтня 1971 року убачається, що зазначеним рішенням дозволено громадянину ОСОБА_3 перебудову садиби по вул. Горького, 78 в м. Узин на закріпленій за ним колгоспом 1м.XXІІ зїзду КПРС земельній ділянці площею 0,34 га, з них під забудову 0,06 га. Зобовязано гр.. ОСОБА_3 одержати будівельний паспорт на право перебудови садиби і після чого розпочати будівництво, суворо дотримуючись плану виданому районним архітектором.
Суд вважає, що позивачка по справі дійсно фактично прийняла спадщину після смерті батька протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, користувалася цим майном та є такою, що вступила в управління й володіння спадковим майном.
В даному випадку при вирішенні спору судом застосовуються норми ЦК України /в редакції 1963 року/, оскільки спадщина фактично була прийнята спадкоємцем до набрання чинності новим ЦК України, тобто, до 01.01.2004 року.
В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року з № 4 /зі змінами/ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз'яснено, що передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його бабка та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п.3.3) зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про внесення права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч.4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства , що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селещах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після померлого ОСОБА_3.
У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.524, 525, 526, 529,549 ЦК України /в редакції 1963 року/, 182,328,1216, 1218, 1258, 1261, 1262, 1269 ЦК України /в ред. 2004 р. /, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 77,81, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 280- 289 ЦПК України суд, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд, -розташований будинок, а також документів про закінчення будівництва, введення його в експлуатацію, відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає ( а. с. 21-23 ).Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 00 хвилин 21 листопада 2018 року (а.с. 75 ).
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом після померлого 24 липня 1990 року ОСОБА_3, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вулиця Панаса Мирного,будинок 78.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СК 911928 виданий Білоцерківським РВ ГУМВС України в Київській області );
Відповідач: ОСОБА_2 міська рада (адреса знаходження: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Незалежності, 16/1 ).
Повне заочне судове рішення складено 21 листопада 2018 року.
Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяОСОБА_7