Справа № 161/6122/18
Провадження № 2/161/2164/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, АТ «ОСОБА_6 Аваль» про скасування арешту, -

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, АТ «ОСОБА_6 Аваль» про скасування арешту

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року ухвалено стягнути з нього на користь ПАТ ОСОБА_6 Аваль заборгованість за кредитним договором в розмірі 678437 грн. 14 коп..

01 серпня 2011 року заступником начальника органу ДВС Луцького районного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №27940012 по виконанню виконавчого листа №2-6156 від 13 травня 2011 року, виданого Луцьким міськрайонним судом.

10 серпня 2011 року заступником начальника ВДВС Луцького районного управляння юстиції винесена постанова про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно позивача в межах суми боргу в розмірі 678437 грн. 14 коп..

Позивач стверджує, що станом на момент пред'явлення позову виконавче провадження №27940012 закінчене, а тому вважає, що арешти, накладені на майно, підлягають скасуванню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року постановлено залучити до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, - ПАТ ОСОБА_6 Аваль.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що оскільки ймовірно на сьогоднішній день позивачем не сплачено виконавчий збір по вказаному виконавчому провадженні, а тому підстави для зняття арешту з майна відсутні.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, - ПАТ ОСОБА_6 Аваль ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України Про виконавче провадження та іншими законодавчими актами.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ ОСОБА_6 Аваль заборгованість за кредитним договором в розмірі 678437 грн. 14 коп. та судові витрати.

На примусове виконання рішення суду від 07 жовтня 2010 року, Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий №2-6156 від 13 травня 2011 року.

Постановою від 01 серпня 2011 року заступника начальника органу ДВС Луцького районного управління юстиції ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-6156 від 13 травня 2011 року, який виданий Луцьким міськрайонним судом ( а.с. 5).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 28 березня 2018 року, що на підставі постанови від 10 серпня 2011 року, винесеної заступником начальника ВДВС Луцького районного управляння юстиції ОСОБА_7 про арешт майна №27940012, державним реєстратором - приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, прийнято рішення про арешт нерухомого майна позивача в межах суми боргу в розмірі 678437 грн. 14 коп. (а.с. 7-17).

Судом також встановлено, що згідно листа ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» від 26 жовтня 2018 року, зобов'язання позивача за кредитним договором від 29.06.2006 року припинені у зв'язку із проведенням 30.03.2012 року угоди по рефінансуванню боргу в національну валюту та переведенням на нього боргу ряду інших осіб. Саме тому виконавчий лист, виданий на підставі рішення Луцького міськрайонного суду №2-6156 повторній подачі до примусового стягнення не підлягає.

З відомостей про виконавче провадження №27940012 від 04.04.2018 року вбачається, що виконавчий лист №2-6156 від 13.05.2011 року відповідач повернув стягувачу (а.с. 6).

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувачу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак в супереч вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувачу) відповідач, повертаючи виконавчий лист стягувачу, не вчинив дії по знятті арешту з майна позивача.

Щодо доводів представника відповідача на те, що підстав для зняття арешту з майна позивача немає, оскільки існує ймовірність не сплати позивачем виконавчого збору по вказаному виконавчому провадженні, суд дійшов наступних висновків.

Частин 1, 3, 6 ст. 28 (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувану) визначено, що уразі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Однак відповідачем, на підтвердження своїх доводів та заперечень, не надано жодного належного та допустимого доказу, що органами ДВС вчиняються дії по стягненню виконавчого збору з позивача по даному виконавчому провадженню, як і не надано доказів про відкриття виконавчого провадження відносно позивача за постановою про стягнення виконавчого збору. Тобто вказані доводи представника відповідача ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим у цивільному судочинстві.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно приписів ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

В пункті 2 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року роз'яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи те, що в ході виконавчого провадження відповідачем повернуто виконавчий лист №2-6156 від 13.05.2011 року стягувачу, заборгованість по виконавчому листу позивачем погашена в повному обсязі, тобто з процесуальної точки зору виконавче провадження є завершеним, а також приймаючи до уваги те, що арешт на рухоме і нерухоме майно позивача, в порядку ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувачу) не скасовано, суд вважає, що існування арешту та заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна підлягає скасуванню, оскільки таким чином порушуються права позивача, встановлені Конституцією України та Цивільного кодексу України щодо вільного володіння, розпорядження та користуванням належним йому майном.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 13, 30, 81, 258, 263 -265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Скасувати арешти, накладені постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_7 від 10 серпня 2011 року, про арешт майна ОСОБА_4 номер запису про обтяження 15062276 ( спеціальний розділ) та номер запису про обтяження 24729647.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_4 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач: Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а; );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 (місцезнаходження: Волинська область, м. Ківерці, Ківерцівський район, вул. Паркова, буд. 13а);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: АТ «ОСОБА_6 Аваль» (місцезнаходження: м. Київ. вул. Лєскова, 9; ).

Дата складення повного тексту рішення 16 листопада 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_8