Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Провадження № 22ц/782/266/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - Приватне підприємство «Транссервіс»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за договором про надання правової допомоги від імені ОСОБА_2, на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2018 року (у складі судді Юзефовича І.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Транссервіс» м. Сєвєродонецьк про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Транссервіс» (далі - ПП «Транссервіс») про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ПП «Транссервіс» м. Сєвєродонецьк, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів. 21 квітня 2017 року його було звільнено на підставі наказу № 40к за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він постійно перебував на робочому місці згідно графіку робочого часу та виконував свої трудові обов'язки. Відсутнім на робочому місці не був. При цьому жодних пропозицій надати будь-які письмові чи усні пояснення з приводу відсутності позивача на робочому місці йому від керівництва ПП «Транссервіс» не надходило.

З огляду на викладене, просив суд поновити його на посаді водія автотранспортних засобів ПП «Транссервіс» м. Сєвєродонецьк з 21.04.2017 року.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31.01.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПП «Транссервіс» м. Сєвєродонецьк про поновлення на роботі було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, який діє за договором про надання правової допомоги від імені ОСОБА_2, звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги ОСОБА_2 до ПП «Транссервіс» м. Сєвєродонецьк про поновлення на роботі задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП «Транссервіс», працюючи з 17 лютого 2017 року на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.24, 26).

Наказом № 40-к від 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади водія автотранспортних засобів за здійснені прогули без поважних причин відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України (а.с.34).

Встановлено, що прогули мали місце 19-21 квітня 2017 року.

Так, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив судам, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, із системного аналізу п.4 ст.40 КЗпП України вбачається наявність права роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу без поважних причин суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку, що є додатком № 1 до Колективного договору ПП «Транссервіс», тривалість робочого часу для працівників підприємства встановлюється з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. з перервою для відпочинку і харчування - з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.

До початку роботи кожний працівник зобов'язаний зафіксувати час свого приходу на роботу, а після закінчення робочого дня - виходу з роботи в порядку, установленому на підприємстві. Облік приходу на роботу і виходу з роботи ведеться в табелі обліку використання робочого часу (а.с.30-33).

Із особової картки працівника ПП «Транссервіс» ОСОБА_2 вбачається, що останній з Колективним договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис (а.с.26).

Згідно актів від 19.04.2017 року, 20.04.2017 року, 21.04.2017 року, службових записок начальника гаражу ПП «Транссервіс» Самойленка Б.М. від 19.04.2017 року, 20.04.2017 року, 21.04.2017 року, службової записки водія автотранспортного засобу ПП «Транссервіс» ОСОБА_5 від 21.04.2017 року, ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці протягом 19-21 квітня 2017 року (а.с.35-41).

Відсутність ОСОБА_2 на робочому місці у вказані дати зафіксована і у табелі обліку робочого часу (а.с.60).

Жодних пояснень з причин відсутності на робочому місці з 19 по 21 квітня 2017 року позивач роботодавцю не надав, як і не надав їх суду при судовому розгляді справи.

Також ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження його присутності на робочому місці 19-21 квітня 2017 року.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Первинна профспілкова організація в ПП «Транссервіс» відсутня.

При таких обставинах Сєвєродонецький міський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки встановив відсутність останнього на роботі без поважних причин 19, 20 та 21 квітня 2017 року.

При цьому, суд, ухвалюючи рішення у справі, врахував застосовані норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідив надані сторонами докази у їх сукупності та дійшов правильного висновку, що позивачем не спростовано факту прогулу та не доведено поважності причин невиходу на робоче місце у вказані робочі дні, що, в свою чергу, доведено відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення порядку дисциплінарного стягнення, зокрема, посилання на відсутність пропозиції роботодавця ОСОБА_2 надати письмові пояснення з приводу його відсутності на робочому місці.

Так, відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у цивільній справі № 6-2801цс15.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за договором про надання правової допомоги від імені ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20.04.2018 року.

Головуючий

Судді: