Справа №333/6971/17
Провадження №2/333/477/18
27 лютого 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді Круглікова А.В.,
при секретарі Іщенко А.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
свідків ОСОБА_2,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Запорізька міська рада про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження часткою житлового будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання, призначені на 24.01.2018 року та 27.02.2018 року жодного разу не зявився, на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований, було направлено судові повістки. На адресу суду повернулись конверти з причини «за не запитом». Крім того, судом на офіційному веб-сайті опубліковано оголошення про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 27.02.2018 року. У звязку з вищезазначеним, на підставі ч.10 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи.
Представник третьої особи до зали судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Також, свідок ОСОБА_2 пояснила, що є сусідкою позивача у справі та повідомила, що відповідач у справі не проживає з позивачем за зазначеною адресою більше року.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Позивачем заявлені вимоги про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування 53/100 частиною житлового приміщення, оскільки останній не проживає в спірному будинку з 2012 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 405 ЦК України унормовано, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2).
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою .
З матеріалів справи слідує, що 27.01.2007 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.09.2015 року серії І-ЖС №161766, актовий запис № 18 (а.с. 11).
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2016 року у цивільній справі №333/7668/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення набуло законної сили 09.02.2016 року (а.с. 13).
Також, зазначеним рішенням встановлено факт проживання сторін окремо протягом тривалого часу (три роки) (а.с.12).
Судом враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене, оскільки, заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2016 року встановлено факт не проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 протягом трьох років та зазначене рішення набуло законної сили, суд приймає зазначену обставину як таку, що не підлягає доказуванню.
Доказів протилежного матеріали справи № 333/6971/17 не містять та відповідачем не надано.
З огляду на викладене, враховуючи норми ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування 53/100 частиною будинку, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом повністю.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640,00 грн. судом покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування 53/100 частиною будинку № 6 по вулиці Лазаретна у місті Запоріжжі.
Повне рішення складено 28.02.2018 р.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Круглікова