Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 592/2798/16-ц

провадження № 61-19463св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів:Семеній Л. І., Кононенко О. Ю., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач є її батьком. Згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми з нього стягувалися аліменти на її утримання до її повноліття . В цей час їй виповнилося 18 років, але вона навчається в Київському національному університеті ім. Т. Шевченка на денній формі навчання, у зв'язку з чим позбавлена можливості працювати та отримувати самостійний заробіток, а тому потребує матеріальної допомоги від відповідача, який має стабільний заробіток та може надавати допомогу.

Позивач просила суд стягнути з ОСОБА_5 аліменти на час навчання в розмірі ? частини заробітку.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2016 року в складі судді Глущенко Є. Д. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу), починаючи з 21 березня 2016 року і до закінчення нею навчання по 30 червня 2019 року. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач є батьком ОСОБА_4, яка є повнолітньою і продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги відповідача, яку він може надавати, то він зобов'язаний утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів суд врахував те, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина дружини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який навчається, батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, в цей час не працює, оскільки здійснює догляд за батьком, перебуває на обліку в центрі зайнятості.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2016 року змінено. Стягнуто ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи з 21 березня 2016 року і до закінчення нею навчання 30 червня 2019 року

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач на період його безробіття отримував соціальну допомогу, на момент розгляду місцевим судом справи він є працевлаштованим та має стабільний заробіток, що підтверджується довідкою. Його твердження про те, що на його утриманні перебуває син дружини від іншого шлюбу ОСОБА_7, який навчається у Сумському НАУ, не можна взяти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами. ОСОБА_5 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про потребу його батьків у матеріальній підтримці.

При визначенні розміру аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача апеляційний суд врахував його матеріальний стан наявність на утриманні малолітнього сина, отримання позивачем стипендії в розмірі 825 грн щомісячно, обов'язок матері позивача також утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою, в якій просив оскаржене рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилався на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що: на утриманні ОСОБА_5 перебуває син дружини від іншого шлюбу ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом його про народження та довідкою Сумського НАУ про навчання ОСОБА_7 на другому курсі ветеринарної медицини; згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9, йому 30 травня 2016 р. проведено оперативне лікування (операція ампутація с/3 лівого стегна та призначено подальше лікування), що підтверджує потребу його батьків в матеріальній підтримці; довідка про посадовий оклад матері позивача ОСОБА_4, яка є неналежним доказом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4, її батьком записаний ОСОБА_5

ОСОБА_4 навчається на 1 курсі денної форми навчання Київського національного університету ім. Т. Шевченка освітнього рівня «Бакалавр» юридичного факультету з 01 вересня 2015 року і закінчує навчання 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою навчального закладу. ОСОБА_4 отримує стипендію, щомісячний розмір якої у період з січня 2016 року по липень 2016 року становив 825 грн.

Мати позивача ОСОБА_10 працює на посаді «менеджера з персоналу» у ТОВ «СТС -Генпідряд» з посадовим окладом 2 000 грн.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5, окрім дочки, має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 з 15 липня по 11 жовтня 2016 року перебував на обліку по безробіттю в Сумському міському центрі зайнятості та його дохід за цей період становив 15 529,02 грн. ТОВ «СІЕЙТІ» повідомило, що позивач працював у товаристві у період з 16 лютого 2015 року по 11 липня 2016 року з розміром доходу за вказаний період 87 287,18 грн. На цей час ОСОБА_5 працює у ТОВ «Б.С.К. Україна», розмір його середньомісячної заробітної плати за листопад - грудень 2016 року становить 6 220 грн.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Встановивши, що позивач продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про зміну рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель