"22" лютого 2018 р. Справа № 363/3758/17
22 лютого 2018 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М. Б., при секретарі Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.10.2007 року він уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_4, яка після реєстрації шлюбу взяла його прізвище «ОСОБА_2». Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 18.08.2015 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. 18.03.2008 року між ним та його матір'ю ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак В.Я., згідно якого ОСОБА_3 подарувала позивачу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Зазначив, що вказана квартира є його особистою приватною власністю, проте за час їхнього спільного проживання з ОСОБА_2 остання була зареєстрована у цій квартирі, як член сім'ї власника житла. Фактично спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинилось з лютого 2014 року, з того часу вони проживають окремо один від одного, що було встановлено рішенням суду 18.08.2015 року. Вказав, що він залишився проживати у своїй квартирі за зазначеною адресою, а відомості щодо фактичного проживання в теперішній час відповідача ОСОБА_2 у нього відсутні. З лютого 2014 року ОСОБА_2 в квартирі, де зареєстрована не проживає, її особистих речей в квартирі немає, житловою площею вона не користується, за комунальні послуги не сплачує, жодних угод між ним та відповідачем щодо користування квартирою не укладалося. Також додав, що відповідач залишила квартиру добровільно, ним не вчинялось жодних дій щодо вчинення перешкод в користуванні їй квартирою, поважних причин, які б перешкоджали ОСОБА_2 користуватись квартирою немає, проте в добровільному порядку ОСОБА_2 з реєстрації не знялась. У зв'язку з тим, що реєстрація відповідача у належній йому на праві особистої приватної власності квартири здійснює йому перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні майном, що порушує його права. На підставі вищезазначеного, звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з її відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік.
В судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про її виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.
Крім того, 22.02.2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення свідків ОСОБА_6, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_7, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, які підтверджують факт відсутності відповідача ОСОБА_2 та її особистих речей, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею вона не користується, за комунальні послуги не сплачує, вказали, що відповідач понад рік не проживає за вказаною адресою.
22 лютого 2018 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, після якого остання змінила прізвище на «ОСОБА_2».
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18.08.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4) було розірвано (а.с. 11).

Вказаним рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з лютого 2014 року, з того часу сторони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства. Рішення суду набрало законної сили 31.08.2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З договору дарування квартири від 18.03.2008 року видно, що 18.03.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та його матір'ю ОСОБА_3 було зазначений договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак В.Я., згідно якого ОСОБА_3 подарувала позивачу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Вказана квартира відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 року є приватною власністю позивача ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрації Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 26.09.2017 року № 416 видно, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані три особи - ОСОБА_1 власник квартири; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка (а.с. 10).

Оскільки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована відповідач, то позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців.

Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку.

За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об'єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,3,4,5,7,10,12,13,141,280-284,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з її відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.Б. Баличева