Справа № 299/3287/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Куштана Б.П., Готри Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриваБанк» на рішення Виноградівського районного суду ухваленого 03 березня 2017 року головуючою суддею Бак М.Д. за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов вмотивовано тим, що відповідно до кредитного договору № 67778-cred від 25.05.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 1300,00 долари США на термін до 25.11.2008 року. Відповідач не виконувала своїх зобовязань за договором, у звязку з чим станом на 03.11.2016 року існує заборгованість в розмірі 3511,12 долари США, яка складається з наступного: 682,88 долари США - заборгованість за кредитом, 2828,24 долари США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 1089,01 долар США, яка була задоволена рішенням Виноградівського районного суду від 01.03.2010 року з відповідача на його, позивача, користь, різниця становить 2422,11 долари США. Таким чином, заборгованість до стягнення - 2422,11 долари США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.11.2016 року складає 61884,91 грн..

Рішенням Виноградівського районного суду від 03.03.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд помилково відмовив у позові через сплив строків позовної давності не врахувавши при цьому, що п.5.6 Кредитного договору збільшено такий строк до 5 років. Вважає, що банк має право на стягнення заборгованості по відсоткам за останні 5 років, що передували зверненню до суду.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 25 травня 2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 67778-cred. На підставі даного договору відповідач отримала кредит у розмірі 1300 доларів США на строк до 25.11.2008 року.

Рішенням Виноградівського районного суду від 01.03.2010 р., яке набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 67778-cred від 25.05.2007 року в розмірі 8700,10 грн. (а.с.4, 5).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 03.11.2016 р. за ОСОБА_2 рахується заборгованість по даному кредитному договору в розмірі 61884,91 грн. (а.с.4, 5).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено права позивача, однак, такі не можуть бути захищеними у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

Матеріалами справи доведено, що у порушення вимог пунктів 2.2.2. і 2.2.3. кредитного договору ОСОБА_2 не здійснювала своєчасно і в повній мірі погашення кредиту і сплату відсотків за користування кредитними коштами, що призвело до утворення кредитної заборгованості на суму 2422,11 доларів США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.11.2016 року становить суму 61884,91 гривні.

При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 2010 року по 03.11.2016 року жодних платежів за кредитним договором ОСОБА_2 не здійснювала.

Та як убачається зі змісту статей 526, 530, 610, і ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк (термін) виконання зобовязання", так і "строк дії договору" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із пунктом 1.4. кредитного договору, сторонами встановлено, що строком повного погашення кредиту є дата 25.11.2008 року в порядку і строки встановлені графіком погашення кредиту.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання строку дії договору, протягом якого вони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Вказаний строк дії договору не було змінено позивачем згідно пунктів 2.3.1., 2.4.1. кредитного договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї усієї заборгованості за кредитним договором № 67778-cred від 25.05.2007 року в розмірі 8700,10 грн., яка утворилась станом на 22.07.2009 року, і рішенням Виноградівського районного суду від 01.03.2010 року такий задоволено, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 264 ЦК Україна свідчить про переривання перебігу позовної давності.

А звідси, перебіг позовної давності для ПАТ КБ «ПриватБанк» розпочався заново.

Так, у п.5.6. кредитного договору № 67778-cred від 25.05.2007 року зазначено, що строк позовної давності по вимогам щодо стягнення кредитної заборгованості за цим договором встановлено сторонами на протязі 5 років.

Проте, повторно ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_2 звернувся 25 листопада 2016 року, тобто, майже через 7 років, після переривання перебігу позовної давності, тоді як строк дії договору закінчився ще 25.11.2008 року.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

За змістом ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

А відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України - Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Отже, збільшена сторонами загальна позовна давність до 5 років, відповідає вимогам цивільного законодавства.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Із зазначеного слідує, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повне повернення яких відповідно до умов договору визначене 25.11.2008 року, повинна обчислюватися з моменту спливу строку повного погашення кредитних платежів, тобто, з 26 листопада 2008 року.

У судовому засіданні 07.02.2017 року ОСОБА_2 зробила суду заяву про застосування строку позовної давності до позову ПАТ КБ «ПриватБанк», а.с. 40.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у суд з позовом майже через 7 років, після переривання перебігу позовної давності, а ОСОБА_2 заявила суду про сплив позовної давності строком у 5 років, то зазначена обставина є підставою для відмови у позові.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось також на висновки постанов ВС України від 02.12.2015 року № 6-249цс15, і від 14.12.2016 року № 6-2462цс16 з тією метою, що має право на стягнення відсотків у межах пятирічного строку, що передував зверненню до суду.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України (в редакції з 15.12.2017 року) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У переглядаємій справі спірні правовідносини стосуються вимог про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 67778-cred від 25.05.2007 року, строк дії якого сплив 25.11.2008 року.

Тоді як у постановах ВС України від 02.12.2015 року № 6-249цс15, і від 14.12.2016 року № 6-2462цс16 спірні правовідносини стосуються вимог про стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами, строк дії яких не припинився, а виконання зобовязання здійснювалось щомісячними платежами, які не припинили свою дію. Тобто, наявні різні фактичні обставини у даних стравах, та переглядаємій справі.

За цих обставин, відсутні підстави для твердження про те, що переглядаєма справа є тотожною тим справам, які переглянуті ВС України.

Також слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), який неодноразово вказував, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином відмова у задоволенні позову в даному випадку через сплив позовної давності відповідає позиції Європейського суду з прав людини щодо забезпечення принципу юридичної визначеності.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 03 березня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді