Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-743/10

Провадження 6/711/49/18

11 квітня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Кондрацькаї Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву представника заявника адвоката ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду 15.03.2018 із заявою про відстрочення виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 798974,64 грн., посилаючись на те, щопостановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 13.07.2010 відкрите виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь АКБ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 798974,64 грн.. В ході здійснення виконавчого провадження було описане та арештоване іпотечне майно, що належить на праві власності позивачу та знаходиться за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка 367/1, кв. 106. Дане майно було оцінене в ході виконавчого провадження та згідно висновку оцінювача - ФОП ОСОБА_4 від 29.08.2017, ринкова вартість складає 558 600 грн. або за курсом НБУ 21 888, 71 у.е.. 07.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площе такого нерухомого майна (об»єкта незавершеного будівництва нерухомого майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

В данному випадку, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у вказаній вище квартирі, загальною площею 61 кв.м.. Іншого нерухомого житлового приміщення за нею не зареєстровано.

Таким чином вбачається, що спірна квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом, виданим в іноземній валюті, є постійним місцем проживання ОСОБА_2, іншого житла у неї немає, загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м, а тому на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» примусова реалізація квартири в порядку виконавчого провадження виключається. На підставі зазначеного, ОСОБА_2 звернулась з даною заявою до суду.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 підтримав доводи заяви та просив відстрочити виконання рішення суду.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти доводів заяви, просив відмовити у заяві.

Державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси за довіреністю ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти доводів заяви та пояснила, що на виконанні ДВС знаходиться виконавчий лист щодо стягнення грошових коштів. Просила відмовити в задоволенні заяви.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи та оглянувши матеріали цивільної справи № 2-743/10, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2010 позов Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії заборгованість за договором про кредиту № 899/06-034-266-1 від 13.05.2008 в сумі 797 154 грн. 64 коп., 1 700 грн. 00 коп. державного мита та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення проведення судового процесу, сплачених позивачем при подачі позову до суду, а всього - 798 974 грн. 64 коп.. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № ІД 899/06-034-266-1 від 13.05.2008, а саме: на квартиру № 106 по бул. Шевченка, 367/1 в м. Черкаси, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 для задоволення грошових вимог Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії за договором кредиту № 899/06-034-266-1 від 13.05.2008 шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішення суду набрало законної сили.

Постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження ВП № 20275777 від 13.07.2010 з виконання виконавчого листа № 2-734 виданого 10.05.2010 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Украсоцбанк» боргу в сумі 798974,64 грн..

Згідно Висновку оцінювача про вартість майна від 29.08.2017, ринкова вартість майна складає 558600 грн., або за курсом НБУ 21888,71 у.е..

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, на даний час рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2010 у справі № 2-743/10 не виконано, при цьому ПАТ «Укрсоцбанк» пред»являв до виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії заборгованості за договором про кредиту № 899/06-034-266-1 від 13.05.2008 в сумі 797 154 грн. 64 коп., 1 700 грн. 00 коп. державного мита та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення проведення судового процесу, сплачених позивачем при подачі позову до суду, а всього - 798 974 грн. 64 коп.. Виконавчий лист щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № ІД 899/06-034-266-1 від 13.05.2008, а саме: на квартиру № 106 по бул. Шевченка, 367/1 в м. Черкаси, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 для задоволення грошових вимог Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії, останнім для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби не пред'являвся.

В той же час, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

За змістом статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Підставою для прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно, викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами банками України, шляхомвстановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами віноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімізувати негативнінаслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян виникнення скрутної фінансової ситуації.

Таким чином, з наведених вище правових норм слідує висновок, що рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені як до, так і після прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним судом України у постановах від 20 січня 2016 року при розгляді справи № 6-482цс15 та від 11 листопада 2015 року при розгляді справи № 6-9цс15, які в силу частини 2 статті 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.03.2018, у власності заявника ОСОБА_2 іншого нерухомого житлового майна, крім квартири № 106, бул. Шевченка 367/1 в м. Черкаси не має, загальна площа даної квартири становить 61.0 кв. метрів, з вказаної довідки також вбачається, що зазначена квартира з 14.06.2007 перебуває під обтяженням іпотека, власник заставної АКБ СР «Укрсоцбанк».

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного слідує висновок, що незважаючи на те, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2-743/10 прийняте до набрання чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", останнє, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Разом з тим, визначаючись щодо обґрунтованості заяви про відстрочення виконання рішення суду суд виходить з того, що виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Тобто, при набранні рішенням суду законної сили останнє є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана вжити всіх передбачених законом заходів щодо примусового його виконання.

В той же час, відповідно до статті 435 ЦПК України за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Аналогічне положення міститься у частині 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Таким чином, системне тлумачення положень статті 435 ЦПК України, статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави дійти висновку, що при здійсненні примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби, у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Як зазначено вище та встановлено судом, примусове виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2-743/10, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру № 106, бул. Шевченка 367/1 в м. Черкаси, органами державної виконавчої служби не здійснювалося та на даний час не здійснюється, а відтак відсутні обставини що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим в контексті статті 435 ЦПК України, що в свою чергу виключає можливість відстрочення виконання рішення суду в порядку передбаченому статтею 435 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, з набранням чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", кожен зобов'язаний неухильно його додержуватися. При цьому, прийняття судового рішення з метою забезпечення виконання закону чинним законодавством не вимагається.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заява про відстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 18, 258, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2010 по цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: ОСОБА_8