ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/8005/16-ц

провадження № 22-ц/781/451/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М.,Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 грудня 2017 рокуу складі судді Панфілової А.В. і

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та просив усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів передати ключі від вхідних дверей та вхідної хвіртки забору, а також стягнути з ОСОБА_6 264000 грн. моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2012 року є співвласником 35/100 частки будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

З літа 2016 року позивач не може потрапити до вказаного будинку та проживати в ньому.

Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням усунути йому перешкоди у користуванні будинком, але постійно отримував відмову.

Відповідач ОСОБА_6 обмежує позивача у користуванні житловим приміщенням та фактично позбавила його житла, принижує його честь та гідність чим завдала йому моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком. Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передати ключі від вхідних дверей та вхідної хвіртки забору ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1102,40 грн. судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі порушують вимоги житлового законодавства, обмежують позивача у користуванні житлом і своїми діями принижують його честь та гідність.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачі в судове засідання апеляційного суду не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Надали відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідачі про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником 35/100 частин будинку розташованого по АДРЕСА_1, на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2016 року (справа № 2-477/11), що підтверджується Інформаційною довідкою № 54591309 від 04.03.2016 року.

Згідно акту квартального комітету ОСОБА_5 вчиняє батькові перешкоди і не дозволяє йому заходити до помешкання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходив з того, що позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Проте з такими доводами суду першої інстанції погодитись неможна з огляду на таке.

Частиною першою ст. 369 ЦК передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 р. №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, усуваючи позивачу перешкоди в користуванні належною йому часткою в будинку та зобов'язуючи відповідачів передати позивачу ключі від вхідних дверей, суд першої інстанції встановив, що позивача незаконно позбавили користуватися його власністю.

Рішення суду в цій частині неоскаржувалося.

Оскільки суд встановив протиправну поведінку відповідачів по відношенню до позивача, які позбавили останнього можливості проживати у належній йому на праві власності частині будинку, а тому є всі підстави для висновку, що позивачу протиправною поведінкою відповідачів завдано моральної шкоди.

Таким чином, з урахуванням доводів апеляційної скарги суд вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_4 5000 грн. заподіяної йому моральної шкоди.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, відповідно п.п.3,4 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди пред'явлено лише до ОСОБА_6, та враховуючи понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, змінюючи розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 2204,80 грн., а з ОСОБА_5 551,50 грн. понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 грудня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди.

В частині розподілу судових витрат рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2204,80 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 551,50 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.04.2018 року

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л. Карпенко