ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4291/16-ц Головуючий суддя І інстанції Майстренко О.М.
Провадження № 22-ц/818/775/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Арбітражного керуючого Безпалого Сергія Олександровича на рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2018 року у складі головуючого судді Майстренко О.М. по цивільній справі за позовом ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Арбітражного керуючого Безпалого Сергія Олександровича до ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5, треті особи - Служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради, Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

встановив:

13 квітня 2016 року ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Арбітражний керуючий Безпалий С.О. звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5 в інтересах якої діє ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, із зняттям вказаних осіб з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що постановою господарського суду Харківської області від 25.02.2012 року по справі №5023/5848/12 ФОП ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду від 22.01.2015 року по даній справі ліквідатором призначено арбітражного керуючого - Безпалого С.О.

Позовна заява мотивована тим, що 19 серпня 2008 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №825/2-40/1/8-126, за умовами якого ОСОБА_7 був виданий кредит у розмірі 430000 доларів США на строк з 19.08.2008 по 10.08.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, між ПАТ "Укпсоцбанк" та ОСОБА_6 укладено 19.08.2008 року іпотечний договір №825/2-40/1/8- 126 за умовами якого в іпотеку ОСОБА_6 було передано належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

З метою виконання ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута було проведено інвентаризацію майна ФО-П ОСОБА_6, за результатам якої виявлено у банкрута, зокрема, - нерухоме майно квартира АДРЕСА_1. Зазначена вище квартира обтяжена іпотекою згідно іпотечного договору №825/2-40/1/8-126 від 19.08.2008 року, іпотекодержателем являється ПАТ «Укрсоцбанк».

Виходячи з положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» починаючи з 25.12.2012 року (дати визнання ФОП ОСОБА_6 банкрутом) в порядку ст. 52 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» квартиру АДРЕСА_1 поряд із іншим майном банкрута було включено до ліквідаційної маси, відповідно її реалізація здійснюється в межах справи про банкрутство № 5023/5848/12 для задоволення грошових вимог кредиторів (в першу чергу іпотекодержателя кредитора, вимоги якого забезпечені заставою нерухомого майна).

Згідно із даними довідки Об'єднання співвласників багатоповерхового будинку "Зелений капелюшок" № 156 від 09.11.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2

Вважає, що наявність зареєстрованих в квартирі осіб, в тому числі й безпосередньо власника, - позбавляє можливості в повному обсязі реалізувати повноваження ліквідатора ФОП ОСОБА_6 щодо реалізації нерухомого майна (квартири) банкрута й одержані кошти спрямувати на погашення грошових вимог кредитора, забезпечених іпотекою нерухомого майна ОСОБА_6 У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1, із зняттям вказаних осіб з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні повних вимог.

Третя особа - Служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради в судове засідання не з'явились, просили слухати справу у відсутність представника органу опіки та піклування, рішення прийняти на розсуд суду в інтересах дитини.

Третя особа - ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явились, просили слухати справу у відсутність представника ПАТ «Укрсоцбанк» , позовні вимоги ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Арбітражного керуючого Безпалого С.О. підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов за наявними у справі доказами і винести рішення по справі.

Третя особа - Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Арбітражного керуючого Безпалий Сергій Олександрович просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.

Вказав, що у даному випадку відбувається реалізація майна банкрута за вимогами Розділу IV «Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство» Закону про банкрутство. У зв'язку з наведеним вимоги ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» ст. 109 ЖК Української РСР не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у даному випадку не відбувається звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки за правилами ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку». Судом не було враховано приписів п. 26 Правил реєстрації проживання, яким визначено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання.

Зазначив, що ОСОБА_6 є учасником справи № 5023/5848/12, що розглядається господарським судом Харківської області, має процесуальний статус банкрута. Відповідачу-1 відомо про винесення вищевказаної постанови господарського суду, її не оскаржено. У зв'язку з цим Відповідачу-1 мають бути зрозумілі наслідки визнання її банкрутом, зокрема щодо реалізації майна з метою задоволення грошових вимог кредиторів. Права управління та розпорядження належним банкруту майном перейшли до ліквідатора, без зазначених правомочностей втрачається зміст права власності банкрута на майно, у зв'язку з чим воно не може бути здійснене. Через втрату права власності на майно, включене до ліквідаційної маси, відповідачі не мають правових підстав користування вказаною нерухомістю. Але з моменту визнання банкрутом до теперішнього часу добровільно займане приміщення відповідачі не звільняють, чим чинять перешкоди у здійсненні ліквідаційної процедури. Крім того, відповідачі не надають вільного доступу до майна банкрута, у зв'язку з чим потенційні покупці не мають можливості ознайомитись з майном, запропонованим до продажу.

Вказав, що за наявності зареєстрованих осіб, серед яких є малолітні діти, позбавляє можливості здійснити продаж майна банкрута, оформити його результати шляхом укладення з переможцем аукціону договору купівлі-продажу та, як наслідок, задовольнити грошові вимоги кредиторів та виконати ліквідаційну процедуру у відповідності до вимог постанови про визнання боржника банкрутом та Закону про банкрутство.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 придбана не за кредитні кошти в забезпечення повернення яких укладався договір іпотеки, відсутні відомості щодо надання відповідачам іншого житлового приміщення для проживання. Крім цього реєстрація місця проживання відповідача та її дитини не перешкоджає продажу вказаної квартири в межах ліквідаційної процедури, а у ліквідатора відсутні повноваження для виселення, що випливає зі змісту ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до змісту частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною другою статті 109 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Судом встановлено, що постановою господарського суду Харківської області від 25.02.2012 року по справі №5023/5848/12 ФОП ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду від 22.01.2015 року по даній справі ліквідатором призначено арбітражного керуючого - Безпалого С.О.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній станом на 25.12.2012)ліквідатор з дня свого призначення, окрім іншого, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством, аналізує фінансове становище банкрута, очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Статтею 52 ЦК України визначено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернуто стягнення.

Відповідно до ст. 26 Закону, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Згідно із ч. 2 вказаної статті майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

19 серпня 2008 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №825/2-40/1/8-126, за умовами якого ОСОБА_7 був виданий кредит у розмірі 430000 доларів США на строк з 19.08.2008 року по 10.08.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, між ПАТ "Укпсоцбанк" та ОСОБА_6 укладено 19.08.2008 року іпотечний договір №825/2-40/1/8- 126 за умовами якого в іпотеку ОСОБА_6 було передано належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу зазначена квартира була придбана ОСОБА_6 08 лютого 2006 року, у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно зазначено її як власника (а.с.100-101,102).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2012 року було порушено провадження у справі №5023/5848/12 про банкрутство ФО-П ОСОБА_6, введено процедуру розпорядження майном боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

За результатами заявлених кредиторами грошових вимог розпорядником майна був сформований реєстр вимог кредиторів, до якого, зокрема, - були включені грошові вимоги. ПАТ "Укрсоцбанк" як такі, що забезпечені заставою майна боржника, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

З метою виконання ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута було проведено інвентаризацію майна ФО-П ОСОБА_6, за результатам якої виявлено у банкрута, зокрема, - нерухоме майно квартира АДРЕСА_1.

Зазначена квартира АДРЕСА_1 обтяжена іпотекою згідно іпотечного договору №825/2-40/1/8-126 від 19.08.2008 року, іпотекодержателем являється ПАТ «Укрсоцбанк».

Виходячи з положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» починаючи з 25.12.2012 року (дати визнання ФОП ОСОБА_6 банкрутом) в порядку ст. 52 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» квартиру АДРЕСА_1 поряд із іншим майном банкрута було включено до ліквідаційної маси, відповідно її реалізація здійснюється в межах справи про банкрутство № 5023/5848/12 для задоволення грошових вимог кредиторів (в першу чергу іпотекодержателя кредитора, вимоги якого забезпечені заставою нерухомого майна).

Порядок реалізації банкрута встановлено статтею 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції яка діяла на момент початку ліквідаційної процедури) відповідно до частини 1 якої, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

Сама ліквідаційна процедура є жорстко врегульованою та повинна відбуватися лише у відповідності до положень нормативно-правових актів України.

З огляду на положення статті 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» для проведення реалізації майна банкрута ліквідатору необхідно лише провести інвентаризацію та оцінку майна, після чого проводяться відкриті торги.

Щодо виселення осіб з займаних житлових приміщень у ліквідатора відсутні повноваження з огляду на норми нормативно-правових актів України.

Більше того, на даний час діють Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016 р. №207, відповідно до положень якого, відсутні обмеження власника майна щодо реєстрації або зняття з реєстрації місця проживання осіб, які проживають в його житловій нерухомості без їх згоди.

Таким чином, з огляду на нормативно-правові акти України, зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 жодним чином не перешкоджають продажу вказаної квартири з прилюдних торгів, а також, в подальшому, у можливості особи, що придбає іпотечну квартиру, зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Крім цього, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по справі № 6-39цс15, в правовому висновку до вказаної постанови.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 придбана не за кредитні кошти в забезпечення повернення яких укладався договір іпотеки.

Тобто квартира була придбана нею не за рахунок коштів, отриманих за кредитним договором від 12 серпня 2008 року. За таких обставин ОСОБА_6 і члени її сім'ї не можуть бути виселені з зазначеної квартири без надання іншого постійного житла.

Крім цього, відсутні відомості щодо надання відповідачам іншого житлового приміщення для проживання, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Частиною другою статті 109 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року в справі № 6-1892цс15, та 6-39 цс15 від 18 березня 2015 року, яку суд апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов'язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 76,81,89 ЦПК України встановивши, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок кредиту, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, визначених статтею 109 ЖК Української РСР, для виселення мешканців зі спірного майна.

Доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Арбітражного керуючого Безпалого Сергія Олександровича- залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.