Справа № 466/7388/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«14» листопада 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Донченка Ю.В.

при секретарі: Коновал О.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином

в с т а н о в и в :

12.09.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, в користь ОСОБА_2 809370,00 (вісімсот девять тисяч триста сімдесят) грн. у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.11.2017 р. в кримінальному проваджені, внесеному в ЄРДР за № 0000173 від 17.12.2012 p., обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 212, ч.3 ст. 209 КК України. В даному кримінальному провадженні позивач цивільного позову не подавала.

Даним злочином ОСОБА_2, як потерпілій в даному кримінальному провадженні, заподіяно матеріальну шкоду.

Так, 09 липня 2004 р. позивач уклала договір про дольову участь у будівництві із приватним підприємством „Будівельні інвестиції". Згідно даного договору, дане підприємство зобовязувалося збудувати за її кошти квартиру в будинку по вул. Варшавська- Струмок у м.Львові.

Виконуючи свої зобов"язання за даним договором, ОСОБА_2 внесла ПП „Будівельні інвестиції"' 153 000,00 грн. готівкою, трьома платежами по 51 тис. грн. згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 9 від 02 серпня 2004 p., № 40 від 20 серпня 2004 р. та № 25 від 31 березня 2005 p.

Однак, як в подальшому виявилося, і встановлено вищевказаним вироком суду, договори про дольову участь у будівництві, посадові особи даного підприємства укладали з метою протиправного заволодіння грошовими коштами потерпілих, в тому числі і коштами ОСОБА_2, шляхом обману, оскільки не мали наміру виконувати свої зобов'язання.

Зазначені кошти зазнали інфляційного знецінення. Індекс інфляції за період з березня 2005 р. по листопад 2017 р. становить 529,0 %. Тобто, відповідно до ст. 22 ЦК України, розмір заподіяної позивачу прямої матеріальної шкоди з врахуванням індекса інфляції становить 809 370,00 грн. (153 000,00 грн. х 529,0% : 100% = 809 370,00 грн.).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, до збитків, що підлягають відшкодуванню, належать і витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного

права.

Таким чином, розмір заподіяної позивачу злочином матеріальної шкоди становить 809 370,00 грн. Вказана вище шкода заподіяна ОСОБА_2 шахрайськими діями засуджених, відповідачів по справі, які входили до складу організованої злочинної групи, як її організатори та керівники. З врахуванням вищевикладеного, вимушена звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, зіславшись на обставини та факти, що вказані в позові. Просив позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час були повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки не повідомили. Відповідачам була скерована копія позову з пропозицію надати відзив на позов у порядку та строки встановлені ст. 178 ЦПК України. Відповідачами відзиву на позовну заяву не представлено. Клопотань на адресу суду не надходило.

У відповідності до ч.8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі вироку Галицького районного суду м.Львова від 07.11.2017р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 (в редакції 2001 року), ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 (в редакції 2001 року), ч.5 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 (в редакції від 15.11.2011 року), ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.212 (в редакції від 25.12.2014 року), ч.3 ст.209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України та призначити покарання: за ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 КК України (в редакції 2001 року) шість років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки шість місяців; за ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України (в редакції 2001 року) три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік; за ч.5 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 КК України (в редакції від 15.11.2011 року) штраф у розмірі чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000,00 грн.; за ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.212 КК України (в редакції від 25.12.2014 року) з урахуванням правил ст.53 КК України (в редакції 2001 року) штраф у розмірі девятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15300,00 грн., з позбавленням права обіймати обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки та з конфіскацією майна; за ч.4 ст.190 КК України десять років позбавлення з конфіскацією майна; за ч.3 ст.209 КК України (в редакції від 10.11.2015 року) чотирнадцять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та з конфіскацією майна. На підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 основне та додаткове покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та з конфіскацією майна.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 (в редакції 2001 року), ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 (в редакції 2001 року), ч.5 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 (в редакції від 15.11.2011 року), ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.212 (в редакції від 25.12.2014 року), ч.3 ст.209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України та призначити покарання: за ч.ч.2, 5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 КК України (в редакції 2001 року) пять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки шість місяців; за ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України (в редакції 2001 року) три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік; за ч.5 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 КК України (в редакції від 15.11.2011 року) штраф у розмірі чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000,00 грн.; за ч.3 ст.28, ч.3 ст.212 КК України (в редакції від 25.12.2014 року) з урахуванням правил ст.53 КК України (в редакції 2001 року)штраф у розмірі вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600,00 грн., з позбавленням права обіймати обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки та з конфіскацією майна; за ч.4 ст.190 КК України десять років позбавлення з конфіскацією майна; за ч.3 ст.209 КК України (в редакції від 10.11.2015 року) тринадцять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та з конфіскацією майна. На підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 основне та додаткове покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки та з конфіскацією майна.

Крім того, відповідно до вказаного вироку Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2017р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи в складі організованої групи разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та діючи за єдиним планом і згідно відведеної функції в ньому кожному із учасників, шляхом шахрайства заволоділи коштами ОСОБА_2 Так, ОСОБА_3 з метою заволодіння коштами громадян шляхом шахрайства під приводом спорудження за кошти громадян-пайовиків житлового будинку в межах вулиць Варшавської та Струмок у м. Львові, на будівництво якого проектно-кошторисної документації та дозволу на виконання будівельних робіт Львівської міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від органів влади ПП "Будівельні інвестиції" не мало і власником чи орендарем вказаної земельної ділянки не було, в приміщенні вказаного підприємства за адресою: вул. Городоцька, 197 у м. Львові, шляхом обману та зловживанням довірою 09.07.2004 року уклав з ОСОБА_2 "Договір № 16 про пайову участь у будівництві", згідно якого підприємство прийняло ОСОБА_2 в пайову участь в будівництві цегляного будинку за адресою: межі вулиць Варшавська та Струмок у м. Львові з подальшою передачею ОСОБА_2 на 5-му поверсі квартири площею 78,97 кв. метрів, загально вартістю 170000 грн. у будинку з терміном закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію в 3-му кварталі 2005 року, не маючи наміру реально його виконувати (а.с. 2-14).

В судовому засіданні представником позивача надано пояснення про те, що кошти ОСОБА_2 зазнали інфляційного знецінення. Індекс інфляції за період з березня 2005 р. по листопад 2017 р. становить 529,0 %. Тобто, відповідно до ст. 22 ЦК України, розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди з врахуванням індексу інфляції становить 809370,00 грн. (153 000,00 грн. х 529,0% : 100% = 809370,00 грн.).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вказану норму закону, позивач правомірно звернувся з позовом до відповідачів.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачу завдана матеріальна шкода в сумі 809370,00 грн.

У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню 809370,00 грн. матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст.12-13,76-81, 258-261, 268, 271 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Луцьк, вул. Молоді, 17-б/6), ОСОБА_4, (11.10.1979р.н., м. Львів, вул. Єрошенка, 2/13) в користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, м. Львів, вул. Чигиринська, 5/15) 809370,00 (вісімсот девять тисяч триста сімдесят) грн. у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Луцьк, вул. Молоді, 17-б/6), ОСОБА_4, (11.10.1979р.н., м. Львів, вул. Єрошенка, 2/13) в дохід держави судовій збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя ОСОБА_8