АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Херсон

справа № 665/2154/15-ц

провадження № 22-ц/791/567/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарРябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Пилипенко І.О. від 27 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 13 липня 2014 року, близько 04.30 годин на автодорозі «Нова Каховка - Армянськ» Чаплинського району Херсонської області за участю автомобіля DAF XF 95430, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_8 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої від отриманих тілесних ушкоджень померла її дочка ОСОБА_9

Власником зазначеного автомобіля є Приватне підприємство «Будвироби», цивільна відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування», де і зареєстрований даний страховий випадок.

Внаслідок ДТП їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 55 598,37 грн., яка складається із: витрат на проведену експертизу трупа, його огляд, зберігання та туалет в сумі 3154 грн., витрат на поховання та поминальний обід на загальну суму 15 485,58 грн., що з урахуванням інфляційних втрат становить 26 356,37 грн., витрат на встановлення пам'ятника в сумі 25 000 грн.; витрат на правову допомогу, яка з урахуванням індексу інфляції становить 4242 грн.; а також моральну шкоду у розмірі 45 000 грн., яка полягає у важких моральних стражданнях у зв'язку із втратою рідної дочки.

26 січня 2015 року постановою СВ ДТП УМВС України в Херсонській області кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито з підстав відсутності в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

22 травня 2015 року вона звернулась до відповідача із заявою про виплату їй страхової суми, надавши відповідні документи.

У задоволенні заяви було відмовлено у зв'язку із відсутністю рішення суду про притягнення винної особи до відповідальності.

Посилаючись на надане їй ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання від страховика страхового відшкодування у межах визначеної умовами договору страхування страхової суми, позивачка, уточнивши в процесі розгляду справи розмір завданої матеріальної та моральної шкоди, просила суд з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з травня 2015 року по листопад 2017 року стягнути з відповідача на її користь 89 711,51 грн., із яких 58 874,10 грн. матеріальної шкоди, 24 437,95 грн. моральної шкоди, всього: 83312,05 грн., а також 3 % річних від суми заборгованості за період з травня 2015 року по 13.12.2017 року в сумі 6 399,46 грн.

Ухвалою від 22 листопада 2017 року суд залучив до участі у справі як третю особу ОСОБА_6.

Рішенням суду від 27 грудня 2017 року з урахуванням внесених ухвалою суду від 09 січня 2018 року виправлень позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» на користь ОСОБА_5 страхову виплату в сумі 29 232 грн., 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання в сумі 1965,35 грн. та індекс інфляції у розмірі 9 104,99 грн., а всього 40 302,34 грн.

Стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» на користь держави судовий збір в розмірі 403,65 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо розміру страхового відшкодування, моральної шкоди та відсутності підстав для стягнення витрат на проведення експертизи трупа та витрат на правову допомогу не відповідають обставинам справи в межах досліджених ним доказів, а також зроблені без врахування встановленого договором страхування ліміту відповідальності за шкоду на одного потерпілого та положень цивільного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» доводи скарги не визнало, зазначивши, що вимоги позивачки задоволенню не підлягають за відсутності доказів, підтверджуючих цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу (ОСОБА_6)

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Чаплинський районний суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів зробила висновок, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд, розглядаючи справу, встановив, що 13 липня 2014 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем «DAFXF 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «BodexKіs 3WA», реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9- дочку ОСОБА_5, яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

За наведеним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Херсонській області від 13 січня 2015 року закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Як вбачається із змісту зазначеної постанови слідчого, а також із змісту судових рішень, прийнятих за наслідком розгляду скарги адвоката Бондюченка В.М. в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на цю постанову, в ході досудового розслідування кримінального провадження слідство встановило, що автомобіль під керуванням ОСОБА_6 рухався з допустимою швидкістю та не мав технічної можливості шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9, яка, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, раптово почала рухатися у напрямку центру проїзної частини справа наліво відносно напрямку руху автомобіля обличчям до транспортного засобу.

Власником автомобіля «DAFXF95.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа «BodexKіs 3WA», реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_11, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, уклавши 11 листопада 2013 року відповідні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», за умовами яких страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн. Розмір франшизи нульовий.

Відповідно до особливих умов, визначених сторонами, забезпечені транспортні засоби використовуються як таксі/маршрутне таксі, підлягають обов'язковому технічному контролю та до керування допущені особи з водійським стажем менше 3-х років. Строк дії договору - до 11.10.2014 року включно.

В травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до страхової компанії із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 99 806 грн.86 коп., однак 12 червня 2015 року їй відмовлено у здійсненні страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю документа (відповідного рішення суду), про притягнення до відповідальності особи, з вини якої відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням та утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів належить до сфери обов'язкового страхування та регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).

Згідно із ст.6 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Не заперечуючи той факт, що у спірних правовідносинах має місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, страховик не вважає її страховим випадком через відсутність вини володільця цього транспортного засобу, обґрунтовуючи свої доводи положеннями ст.32 наведеного вище Закону, відповідно до яких страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Разом з тим, згідно із ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач не довів, що шкоди позивачці завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого і такі факти судом не встановлені, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що правові підстави вважати, що за спричинення шкоди, завданої смертю ОСОБА_9 не виникає цивільно-правової відповідальності, відсутні.

Відповідно до вимог ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка регулює відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Враховуючи, що витребувані позивачем в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти є витратами на поховання дочки і на спорудження надгробного пам'ятника та їх розмір перевищує встановлений законом станом на 13 липня 2014року максимальний розмір страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив до стягнення 14 616 грн.(12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку).

Обґрунтованим колегія суддів вважає також висновок суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача морального відшкодування із визначенням його розміру відповідно до максимально встановленого статтею 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загального розміру такого страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому при вирішенні даного спору, перевіряючи заперечення відповідача, суд правомірно застосував до спірних правовідносин положення ст.1193 ЦК України, яка передбачає урахування вини потерпілого, зокрема у разі, якщо груба необережність останнього сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди,-також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (ч.3 ст.1193 ЦК).

Врахувавши, що дорожньо-транспортна пригода, у якій була смертельно травмована ОСОБА_9, сталася з вини самої потерпілої, в той час, як вина володільця забезпеченого транспортного засобу взагалі відсутня, суд вважав, що розмір моральної шкоди, заподіяної позивачеві смертю дочки, слід обмежити встановленим законом для страховика загальним розміром такого страхового відшкодування.

На думку колегії суддів, такий висновок суду є передчасним, оскільки він зроблений без врахування тієї обставини, що відповідальною особою у спірних правовідносинах крім страховика є також власник та володілець забезпеченого транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), які відповідно до ст.1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ними шкоди зобов'язані сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тому лише за їх участю у справі як відповідачів суду належить визначати розмір морального відшкодування з врахуванням обставин справи та положень цивільного законодавства про те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також вимог ст.1193 ЦК України щодо врахування ступеня вини потерпілого при цьому.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що розмір морального відшкодування у спірних правовідносинах підлягає зменшенню до встановленого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загального розміру страхового відшкодування.

Обґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги щодо допущеної судом помилки при визначенні належної до стягнення із страховика на користь позивача суми страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

При цьому при визначенні початку прострочення суд обґрунтовано керувався ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Оскільки заява позивача про виплату страхового відшкодування отримана страховиком 03.06.2015 року, датою початку прострочення суд правильно визначив 01.09.2015 року, однак не врахував, що з урахуванням встановленого законом у період з наведеної дати до 27.11.2017 року індексу інфляції розмір належної до стягнення суми (29 232грн.) підлягає збільшенню на 15 097 грн.45 коп. (за формулою:122/365 х 43,3% х 29232грн.+ 12,4% х 33462,71грн.+15/31 х 0,9 х 37612,09 грн.+1,1% х 37775,88 грн.+1,0% х 38191,41грн.+ 257/31 х 1,8% х 38573,32 грн.), а розмір трьох відсотків річних від простроченої суми становить 1967,75 грн. (3% х 819/365 х 29232грн.).

Зазначений розрахунок відповідає розрахунку індексу інфляції та 3% річних, наведеному відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу (додаток №1).

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом рішення підлягає частковій зміні із збільшенням визначеного судом до стягнення із відповідача на користь позивача розміру 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання із 1965,35грн. до 1967 гривень 75коп., індексу інфляції - з 9104,99 грн. до 15097 гривень 45 коп. та загальної суми відшкодування - із 40 302,34грн. до 46297 гривень 20 коп. (29232+1967,75+15097,45).

В решті частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не врахував усі надані позивачем докази щодо понесених витрат на поховання дочки та на встановлення надгробного пам'ятника, які підтверджують, що ці витрати є значно більшими, ніж визначені судом до стягнення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як уже зазначалося вище, суд стягнув із страховика максимально визначений законом розмір страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання і на спорудження пам'ятника. Розмір такого відшкодування не може бути збільшений до встановленого договором страхування ліміту відповідальності (страхової суми), який включає серед наведеного вище відшкодування і інші встановлені законом види відшкодування, завдані втратою годувальника, які у спірних правовідносинах відсутні.

Необґрунтованими колегія суддів вважає твердження скаржника про наявне у неї право на відшкодування відповідачем понесених нею витрат на проведення експертизи трупа у розмірі 1486грн. та витрат на правову допомогу в сумі 3000грн., так як наведені витрати є витратами у кримінальному провадженні та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не віднесені до витрат, які відшкодовує страховик в порядку відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого.

Слід зазначити, що позивач не позбавлена можливості вирішувати питання, в тому числі в судовому порядку, щодо відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, поза межами страхової виплати.

Таким чином, колегія суддів зробила висновок про те, що в решті частині оскаржене позивачем судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному об'ємі відсутні.

Виконуючи приписи ст.382 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу містить доводи щодо законності судового рішення в частині задоволення позовних вимог, однак, як пояснив в судовому засіданні представник страхової компанії, відповідач не має наміру оскаржувати рішення суду в апеляційному порядку та розуміє, що за наслідком розгляду поданого відзиву на апеляційну скаргу рішення суду у наведеній частині апеляційним судом не переглядається.

Разом з тим, на думку колегії суддів, заперечення відповідачем правомірності застосування судом до спірних правовідносин ст.625 ЦК України є таким, що не спростовує висновки суду у спірних правовідносинах, враховуючи, що по суті позивач пред'явила позов до страховика, зобов'язання якого виникли не із завдання їй шкоди, а із договору страхування, тому з врахуванням положень цивільного законодавства (ст.ст. 510, 511, 524, 526, 533-535, 979, 985, 999 ЦК, ст.16 Закону України «Про страхування») є грошовим зобов'язанням, за невиконання якого наведеною нормою матеріального права передбачена відповідальність. Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 01.06.2016 року, прийнятій за результатом розгляду справи №6-927 цс16 з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.1 ст.355 ЦПК України 2004 року.

Із наведеного слідує висновок, що і моральне відшкодування є страховою виплатою, а отже, - грошовим зобов'язанням, за прострочення виконання якого страховик зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому доводи відповідача щодо відсутності факту прострочення з посиланням на ненадання ОСОБА_5 документа, який би підтверджував настання відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу та на положення ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо призупинення строків прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування на час розгляду справи у суді, судом правильно не прийняті до уваги, зважаючи на те, що наведена норма матеріального права передбачає зупинення цих строків лише у разі, якщо у цивільній, господарській або кримінальній справі розглядається дорожньо-транспортна пригода, що у спірних правовідносинах мало місце, проте кримінальне провадження закінчено постановою слідчого від 26.01.2015року, яка оскаржувалася позивачем і за результатом розгляду скарги судове рішення набрало чинності 29.04.2015року.

Що ж стосується документа, який би підтверджував настання відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу, то такий документ статтею 35 наведеного вище Закону не віднесений до переліку документів, які страхувальник або зацікавлена особа повинні надавати страховику разом із заявою про виплату страхового відшкодування і не є підставою для відмови у задоволенні цієї заяви.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів керується ч.1 ст.141 ЦПК України про те, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і, оскільки визначений судом до стягнення з відповідача на користь держави розмір судового збору не підлягає зміні у зв'язку із частковою зміною судом апеляційної інстанції рішення суду, зважаючи на те, що він визначається на час подання позову, із ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та апеляційної скарги у розмірі 380 грн.01коп.(46297,20 х 100 : 89711,51; 52% х 487,20 = 253,34 х 150%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково задовольнити.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017 року частково змінити.

Збільшити визначений судом до стягнення із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_5 розмір 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання із 1965,35 грн. до 1967 гривень 75 коп., індексу інфляції - із 9 104,99 грн. до 15 097 гривень 45 коп., загальної суми відшкодування - із 40 302,34 грн. до 46 297 гривень 20 коп.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що розмір морального відшкодування у спірних правовідносинах підлягає зменшенню до встановленого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загального розміру страхового відшкодування.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь держави судовий збір в розмірі 380 грн. 01 коп.

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова