22 листопада 2018 року
Рівненський міський суд Рівненської області у складі :
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
з участю секретаря судового засідання Ющук О.С.
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
Позовну заяву мотивує тим, що 22 червня 2016 року між сторонами укладено договір позики, за яким позивач передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 3100 доларів США. На підтвердження укладення даного договору та його умов відповідачем було представлено позивачу розписку про одержання нею грошових коштів в розмірі 3100 доларів США, а також встановлений кінцевий термін їх повернення до 01 жовтня 2016 року. Зважаючи, що відповідач ігнорує вимоги позивача стосовно повернення боргу вона змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, пояснень суду не надала, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Заперечення проти позову (відзив) відповідач не подала.
Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з»явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив та представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив таке.
Як встановлено в судовому засіданні згідно розписки від 22 червня 2016 року ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 19.05.2011 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області) взяла у борг від ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2, виданий 29.07.2008 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області) 3100 доларів США, які зобов"язувалася повернути 01.10.2016 року.
Факт отримання позики підтверджується дослідженою судом письмовою розпискою про отримання позики від 22 червня 2016 року, написаною власноручно відповідачкою.
Судом також встановлено, що отримані у позику грошові кошти у сумі 3100 дол.США на теперішній час відповідачем позивачу не повернуті.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов»язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов»язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов"язанням її повернення та дати отримання коштів.
Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, та, в силу вимог ст. 306-7ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що вона отримала в борг грошові кошти та зобов'язувалася їх повернути у визначений строк.
Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.
Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
З розписки, складеної 22 червня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_3 отримала саме позику у ОСОБА_2 в сумі 3100 доларів США., які зобов»язалася повернути в строк до 01 жовтня 2016 року. Враховуючи, що вказана розписка містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобов»язанням її повернення у визначений строк, вона є документом, що підтверджує боргове зобов»язання та доказом укладання договору позики та отримання коштів відповідачем від позивача.
З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3100 доларів США
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов»язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов»язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України в постановах від 21.12.2016 року у справі № 6-1672цс16, від 01.03.2017 у справі № 6-284 цс17.
Як визначено статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.
Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що в порушення умов договору позики та вимог статей 526,527,530 ЦК України, ОСОБА_3 взяті на себе за договором зобов'язання належним чином не виконала і кошти у сумі 3100 доларів США позивачу не повернула.
Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги позивача про стягнення, крім основної суми боргу, трьох процентів річних від простроченої суми суд визнає правомірними, обґрунтованими та доведеними.
З розрахунку позивача, який проведений відповідно до вимог чинного законодавства та ніким не оспорений, а тому приймається судом до уваги, три проценти річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2016 року по 16 липня 2018 року, що становить 4371,39 грн.
Крім того, позивачем сплачено судовий збір у сумі 857 грн. 00 коп.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі понесені останньою на оплату судового збору в розмірі 857,00 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.258,259,263,264,265,273,280,281,282,284,289, 352,354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити повністю.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 857 (вісімсот пятдесят сім) грн. 00 коп. судових витрат, що складаються з судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Рівненського апеляційного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина