Дата документу 22.11.2018 Справа № 333/51/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №333/51/18

Провадження №22-ц/807/275/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2018 року в складі судді Круглікової А.В. в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 квітня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх обов'язків з повернення кредиту, просив суд стягнути заборгованість, розмір якої станом на 28 листопада 2017 року становить 24 071,11 грн., із яких : 3 122, 24 грн. - за тілом кредиту, 6 916,99 грн. - за відсотками, 12 409, 45 грн. - пені, а також 1 622, 43 грн. судових штрафів.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 948,68 грн. та судовий збір в сумі 1392,45 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, борг не повернув, а тому Банк правомірно вимагає стягнення всієї суми заборгованості разом з пенею, нарахованою в межах строків позовної давності. Вимоги Банку про стягнення судових штрафів задоволенню не підлягають, оскільки одночасне стягнення пені і штрафів за одне й те саме порушення умов кредитного договору призведе до подвійної відповідальності боржника, що суперечить приписам ст.61 Конституції України.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не доведені позовні вимоги, оскільки в справі відсутній оригінал кредитного договору; кредитні кошти вона не отримувала, а додана до позовної заяви анкета-заява про її приєднання до Умов і правил надання банківських послуг свідчить про її намір отримати кредитні кошти та не підтверджує факту їх отримання. Звертає увагу на те, що Банк в односторонньому порядку без її згоди підвищив відсоткову ставку з 30% річних до 43,20%, пропустив строк позовної давності, порушив вимоги ст. 61 Конституції, визначений розмір неустойки майже в 3,5 рази перевищує суму основного боргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову у позові.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 21 вересня 2018 року справу передано у провадження судді Полякова О.З..

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про видачу кредитної картки з бажаним лімітом 2 500 грн зі сплатою 30% на рік, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Того ж дня позичальнику була видана кредитна картка, що не заперечувалося відповідачем в апеляційній скарзі.

З умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» позичальник була ознайомлена 22 квітня 2011 року, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування (а.с.77).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Як свідчить зміст вказаної вище заяви, підписаної відповідачем, Позичальник ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги.

Пунктами 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і пам'ятку клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає Банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта.

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведений в пам'ятці клієнта, яка являється невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік.

Одночасно Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п. 1.1.3.1.9 Умов та правил.

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_1, Банк 22.04.2011 року відкрив картковий рахунок на її ім'я, встановив кредитний ліміт на 300 грн, який постійно зростав і у грудні 2012 року становив 8 000 грн. До грудня 2016 року позичальник активно користувалася кредитними коштами, періодично вносила платежі на погашення кредиту, в тому числі 02.09.2016 р. на суму 700 грн, 27.09.2016 р. - 100 грн, останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником 19.12.2016 року на суму 200 грн.

Станом на 28.12.2017 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 24 071,11 грн, із яких за тілом кредиту 3 122,24 грн, за процентами - 6 916,99 грн, за пенею - 12 409,45 грн, штрафи: процентна складова - 1 122,43 грн, фіксована - 500 грн (а.с.4-9).

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт укладення кредитного договору, розмір заборгованості підтверджується належними і допустимими доказами і стягнув суму боргу, обмеживши розмір пені нарахуваннями в межах строку позовної давності.

Із заявою про розірвання кредитного договору позичальник до Банку не звертався.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає саме вищевказаним пунктам Умов і правил, які були погоджені сторонами, відповідачем не спростований, отже суд першої інстанції обґрунтовано прийняв його до уваги і частково задовольнив позов Банку.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту укладення сторонами кредитного договору є неспроможними, оскільки спростовуються належними і допустимими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Банк без згоди позичальника в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку за кредитом, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові, є також неспроможними.

У відповідності з умовами кредитування Банк вправі вносити зміни до умов кредитування в односторонньому порядку, а у випадку незгоди позичальника зі змінами Умов та правил або Тарифів банку клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору.

Як вбачається із витягу із карткового рахунку відповідача, остання не заперечувала проти підвищення відсоткової ставки за кредитом, продовжувала користуватися кредитними коштами, вносила щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості, що свідчить про її згоду на зміну умов кредитування.

Доводи апеляційної скарги про порушення строків позовної давності, притягнення відповідача до подвійної відповідальності є також безпідставними. Як вбачається із розрахунку заборгованості пеня за порушення умов договору стягнута судом в межах одного року, у стягненні судових штрафів з позичальника Банку відмовлено. Розмір стягнутої пені не перевищує суму заборгованості за кредитом і відсотками.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанову складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка