Справа № 185/1256/18
Провадження № 2/185/1592/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянув у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 130 000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 172 510,00 грн., три відсотки річних в розмірі 18 108,86 грн., а разом 320 618,86 грн., з нарахуванням відповідних інфляційних втрат та трьох відсотків річних до моменту виконання рішення; стягнути судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 3 206,19 грн. та витрати, повязані з наданням правничої допомоги в розмірі 36 450,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 06 червня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 130 000,00 грн. зі строком повернення до 08 червня 2013 року, про що було складено розписку. Однак, відповідач у строк вказаний в розписці грошові кошти не повернув. Крім того, за невиконання зобовязання щодо повернення грошових коштів відповідач зобовязаний сплатити інфляційні втрати та три відсотки річних від суми боргу. За період з липня 2013 року по січень 2018 рік включно індекс інфляції складає 232,7%, тому розмір інфляційних витрат складає: 130 000,00 грн. х 232,7% =302 510,00 грн. (борг разом з інфляційними втратами, де 130 000,00 грн. сума основного боргу, 232,7 % - індекс інфляції). А отже, розмір інфляційних втрат складає: 302 510,00 грн. - 130 000,00 грн. = 172 510,00 грн., яку необхідно стягнути з відповідача. Три відсотки річних за період з 09 червня 2013 року по 19 лютого 2018 року складають 18 108,86 грн. з розрахунку: 130 000,00 х 3 : 100 : 365 днів =10,69 грн. (3% річних за один день); 1 694 х 10,69 грн. = 18 108,86 грн., де 1 694 - кількість днів за вказаний період, 10,69 грн. 3% річних за один день, які також просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові.

Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

06 червня 2013 року ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 130 000,00 грн., які зобовязувався повернути у строк до 08.06.2013 року, про що відповідачем була складена розписка.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач грошові кошти в сумі 130 000,00 грн. у строк, який зазначено в розписці, не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до Листа Верховного суду України №62-97р. від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

ІІ с (сукупний індекс інфляції) = (ІІ 1:100) х (ІІ 2:100) х (ІІ 3:100) х …(11 Z:100), де ІІ 1 індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ 2 індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ Z індекс інфляції за останній місяць прострочення. 2. Загальна сума заборгованих коштів з урахуванням сукупного індексу інфляції розраховується за формулою: сума боргу х сукупний індекс інфляції. 3. Сума інфляційних витрат розраховується за формулою: сума боргу (сума боргу х сукупний індекс інфляції).

Отже, індекс інфляції за період з липня 2013 року по січень 2018 рік включно, складає 232,7%. Розмір інфляційних втрат складає: (130 000,00 грн. х 232,7%) - 130 000,00 грн. = 172 510,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Також, з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних за період з 09 червня 2013 року по 19 лютого 2018 року в розмірі 18 108,86 грн. з розрахунку: 130 000,00 х 3 : 100 : 365 днів =10,69 грн. (3% річних за один день); 1 694 х 10,69 грн. = 18 108,86 грн., де 1 694 - кількість днів за вказаний період, 10,69 грн. 3% річних за один день.

Що стосується позовних вимог щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних до моменту виконання рішення, то суд вважає, що вказані вимоги є передчасними і не підлягають задоволенню.

Стосовно витрати на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір про надання професійної правничої допомоги, з розрахунком судових витрат та актом прийому-передачі виконаних робіт від 10.04.2018 року на суму 36 450,00 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є значно завищеним, тому підлягає зменшенню до 5 000,00 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу в розмірі 130 000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 172 510,00 грн., три відсотки річних в розмірі 18 108,86 грн., понесені та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 3 206,19 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики грошей від 06 червня 2013 року в розмірі 130 0000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні втрати за період з липня 2013 року по січень 2018 рік в розмірі 172 510 (сто сімдесят пять тисяч пятсот десять )грн. 00 коп., три відсотки річних за період з 09 червня 2013 року по 19 лютого 2018 року в розмірі 18 108 (вісімнадцять тисяч сто вісім) грн. 86 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.М. Бондаренко