Номер провадження: 22-ц/785/2659/18
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С.,Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_3: визнати за ОСОБА_3 право особистого користування житловою кімнатою №4 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 11,5 кв.м.; визнати за ОСОБА_4 право особистого користування житловою кімнатою №6 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 14,2 кв.м.; житлову кімнату №5 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, площею 20,7 кв.м.; кухню №7 площею 10, 4 кв.м.; коридор №1 площею 5,1 кв.м.; балкон площею 1,3 кв.м.; туалет №2 площею 1,4 кв.м.; ванну кімнату №3 площею 2,9 кв.м.; комору №8 площею 6,6 кв.м. - залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

Позов обґрунтовано тим, що йому на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів НОМЕР_1, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 02 листопада 2010 року за р. №11305, належить на праві спільної часткової приватної власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 Власником іншої 1/2 частини квартири є відповідач ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2013 року за його позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення у житлове приміщення позивача було вирішено вселити у вищезазначену квартиру. Однак, між сторонами виник спір щодо порядку користування даною квартирою. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з дійсним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_3: визнано за ОСОБА_3 право особистого користування житловою кімнатою №4 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 11,5 кв.м.; визнано за ОСОБА_4 право особистого користування житловою кімнатою №6 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 14,2 кв.м.; житлову кімнату №5 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, площею 20,7 кв.м.; кухню №7 площею 10,4 кв.м.; коридор №1 площею 5, 1 кв.м.; балкон площею 1,3 кв.м.; туалет №2 площею 1, 4 кв.м.; ванну кімнату №3 площею 2,9 кв.м.; комору №8 площею 6,6 кв.м. залишено у спільному користуванні співвласників квартири - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму грошової компенсації у розмірі 1100 дол. США, або у гривневому еквіваленті на день розрахунку. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_4, ОСОБА_5 В скаргах з посиланням на порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.01.2015 року за клопотанням ОСОБА_5 було зупинено апеляційне провадження у справі до набрання законної сили рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3, першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним акту про передачу майна та свідоцтва про право власності на майно (т.1 а.с.174-176).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 року позовну заяву ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3, першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним акту про передачу майна та свідоцтва про право власності на майно було залишено без розгляду (а.с.188).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.06.2017 року відновлено апеляційне провадження справі (а.с.193-194).

Сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів НОМЕР_1, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 02 листопада 2010 року за р. №11305 належить на праві спільної часткової приватної власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 74,1 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м., яка складається з: житлової кімнати №4 загальною площею 11,5 кв.м.; житлової кімнати №6 загальною площею 14,2 кв.м.; житлової кімнати №5 площею 20,7 кв.м.; кухні №7 площею 10, 4 кв.м.; коридору №1 площею 5,1 кв.м.; балкону площею 1,3 кв.м.; туалету №2 площею 1,4 кв.м.; ванної кімнати №3 площею 2,9 кв.м.; комори №8 площею 6,6 кв.м. (а.с.6-7).

На підставі вказаного свідоцтва 06 грудня 2012 року КП «ОМБТІ та РОН» був виданий технічний паспорт на ім'я ОСОБА_3 (а.с.4).

Власником іншої частини вищевказаної квартири є ОСОБА_4, що підтверджується розпорядженням органу приватизації №183323 та свідоцтвом про право власності на житло від 29 січня 2004 року (а.с.8-9).

У зв'язку з тим, що відповідач разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які також зареєстровані в АДРЕСА_1 перешкоджали ОСОБА_3 у користуванні вищевказаною квартирою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2013 року, яке набрало чинності, було вирішено вселити ОСОБА_3 у вищезазначену квартиру та усунути йому перешкоди у користуванні власністю (а.с.29). На підставі вказаного рішення 21 серпня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №522/2781/13-ц (а.с.10).

На даний час між сторонами виникли суперечки та непорозуміння з приводу порядку користування вищевказаною квартирою.

Згідно ст. 155 ЖК України власник квартири не може бути позбавлений права користування квартирою, крім випадків передбачених законодавство.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Висновком ОНДІСЕ судової будівельно-технічної експертизи від 24 липня 2014 року встановлений наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з відступленням від ідеальних часток: в користуванні ОСОБА_3 знаходиться житлова кімната №4 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 11,5 кв.м.; в користуванні ОСОБА_4 знаходиться житлова кімната №6 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, загальною площею 14,2 кв.м.; житлова кімнату №5 згідно технічного паспорту від 06 грудня 2012 року, площею 20,7 кв.м.; кухня №7 площею 10,4 кв.м.; коридор №1 площею 5,1 кв.м.; балкон площею 1,3 кв.м.; туалет №2 площею 1,4 кв.м.; ванна кімната №3 площею 2,9 кв.м.; комора №8 площею 6,6 кв.м. - знаходиться у спільному користуванні обох співвласників квартири. Крім того, зі змісту вищевказаного висновку вбачається, що провести виділ 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 технічно неможливо, оскільки дана квартира є неподільною. Тому, з відступленням від ідеальних часток, реальна частка ОСОБА_3 у даній квартирі складає 45/100, що на 1,35 кв.м. менше належної йому ідеальної частки, а реальна частка ОСОБА_4 складає 55/100, що на 1,35 кв.м. більше належної йому ідеальної частки. Тому, у висновку зазначено грошову компенсацію, яка підлягає оплаті ОСОБА_3 другим співвласником ОСОБА_4 по ринковим цінам за 1,35 кв.м. в розмірі 1100,00 дол. США (а.с.63-67).

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь різницю в метражі належної йому частини квартири у розмірі 1100,00 дол. США.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про встановлення порядку користування спірною квартирою та наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарги про порушення прав апелянтів є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини щодо предмету позову, на які посилаються апелянти ОСОБА_4, ОСОБА_5 в скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг про безпідставне стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі 1100 дол. США, або у гривневому еквіваленті на день розрахунку є необґрунтованими, оскільки у висновку ОНДІСЕ судової будівельно-технічної експертизи від 24 липня 2014 року зазначено грошову компенсацію, яка підлягає оплаті ОСОБА_3 другим співвласником ОСОБА_4 по ринковим цінам за 1,35 кв.м. саме в розмірі 1100,00 дол. США (а.с.67).

Посилання в скарзі ОСОБА_5 щодо недійсності акту про передачу майна та свідоцтва ОСОБА_3 про право власності є недоведеними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_3, першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним акту про передачу майна та свідоцтва про право власності на майно. Проте, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 року позовну заяву ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3, першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним акту про передачу майна та свідоцтва про право власності на майно було залишено без розгляду (а.с.188).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01 березня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець