ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №2-1678/11

Номер провадження 22-ц/788/1764/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

боржника ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2018 року в складі судді Кривцової Г.В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 21 серпня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, посилаючись на те, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2011 року було стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 81033 грн 24 коп. та судові витрати в сумі 930 грн 33 коп. в дольовому порядку, тобто, по 465 грн 17 коп. з кожного з відповідачів. На виконання вказаного рішення суду Зарічним районним судом м. Суми були видані виконавчі листи, на підставі яких було відкрито виконавче провадження. 07 лютого 2018 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, на підставі якого останній набув права вимоги до позичальників, в тому числі, до ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив замінити стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» у виконавчому провадженні щодо виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2011 року у цивільній справі № 2-1678/2011 на нього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Вказану ухвалу суду заінтересована особа ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про заміну сторони виконавчого провадження у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що заявник не повідомив боржників у передбаченому договором порядку про відступлення права вимоги, адже відповідні повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 30 січня 2008 року за № 18/7-ф та договором поруки від 30 січня 2008 року за № 18/1 були направлені на адреси боржників ще 09 лютого 2018 року. При цьому, поважність причини неподання вказаного доказу до суду першої інстанції заявник пояснює тим, що не отримував копії заперечення від ОСОБА_1, в якому остання заперечувала б факт отримання нею повідомлень про відступлення прав вимоги.

В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що постанова відділу державної виконавчої служби про повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє останнього пред'явити виконавчий документ повторно, тому висновок суду першої інстанції про неможливість замінити сторону виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю виконавчого документа на виконанні у відділі державної виконавчої служби, на думку заявника, є неправильним.

Від боржниці ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 в установлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. При цьому, зазначає, що питання про заміну сторони виконавчого провадження раніше вже було предметом розгляду в суді першої інстанції, за наслідками якого ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 червня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 було відмовлено. Однак, незважаючи на це, заявник повторно звернувся до суду з аналогічними вимогами.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надходили, письмові заперечення на апеляційну скаргу також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення боржника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про залишення оскарженої ухвали суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2011 року було частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Сумської філії АТ «Брокбізнесбанк». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Сумської філії АТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 81033 грн 24 коп. та в дольовому порядку судові витрати в сумі 930 грн 33 коп., тобто, по 465 грн 17 коп. з кожної з них. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду 22 серпня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми були видані виконавчі листи, на підставі яких постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 14 жовтня 2013 року були відкриті виконавчі провадження з їх примусового виконання (т. 1, а.с. 206, 207, 208, 209).

07 лютого 2018 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за № 227, посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 11-88 (т. 1, а.с. 210-212).

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні йому права вимоги, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника, заставодавців, поручителів, зазначених у Додатках № 1, № 2, № 3 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов'язки.

У пункті 3.4 даного договору зазначено, що банк та новий кредитор зобов'язані повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 5 календарних днів з моменту набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством, відповідним основним договором, в тому числі, із використанням форми повідомлення, яка наведена у додатку № 4 до цього договору.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та нотаріального посвідчення.

Витягом з додатків № 1 та № 2 до договору № 227 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого 2018 року підтверджено, до ПАТ «Брокбізнесбанк» продав ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором № 18/7-ф від 30 січня 2008 року, за яким боржником є ОСОБА_4, а поручителем - ОСОБА_1 на підставі договору поруки № 18/1 від 30 січня 2008 року (т. 1, а.с. 213-215, т. 2 а.с. 19-21).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 10 вересня 2014 року виконавчий лист № 2-1678/2011, виданий 22 серпня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості в сумі 81498 грн 41 коп., повернуто стягувачу (т. 1, а.с. 139).

Як вбачається з довідки Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 17 травня 2018 року за № 24794/1, відносно ОСОБА_1 станом на 16 травня 2018 року на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби відкритих виконавчих проваджень не зареєстровано (т. 1, а.с. 138).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав доказів про перехід права вимоги за договором поруки, укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 Крім того, суд вказав, що оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення боржника ОСОБА_4 про відступлення права вимоги за кредитним договором, тому відсутні підстави для задоволення поданої ОСОБА_3 заяви. Також суд, установивши, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутнє виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, боржником за яким є ОСОБА_1, послався на відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно з частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

З аналізу вимог статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з наведених норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі, й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаного правового висновку дійшов також Верховний Суд України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, в якій були встановлені аналогічні фактичні обставини у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України (в редакції, чинній на час видачі виконавчих листів) судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини третьої статі 129 Конституції України).

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням воно підлягає обов'язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» шляхом ініціювання відкриття виконавчого провадження. Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Таким чином, наведені норми права та встановлені у справі обставини дають підстави стверджувати, що в результаті передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) особа, яка замінила кредитора має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

У зв'язку із зазначеним, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що заміна сторони у виконавчому провадженні можлива лише за наявності відкритого виконавчого провадження, адже вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можливе як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає також помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність заявником факту переходу до нього права вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за договором поруки, ураховуючи, що з доданих до заяви про заміну сторони виконавчого провадження документів вбачається, що заявник надав витяг з додатку № 2 до договору № 227 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого 2018 року, де зазначено реєстр договорів поруки, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими вимогами, в якому був відсутній договір поруки від 30 січня 2008 року за № 18/1, укладений з ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 216-218).

У той же час, звертаючись уперше до суду першої інстанції у квітні 2018 року із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_3 додавав витяг з реєстру договорів поруки, права вимоги за якими відступаються, зокрема, і щодо укладеного з ОСОБА_1 договору поруки від 30 січня 2008 року за № 18/1 (т. 1, а.с. 124), однак у зв'язку з неналежним оформленням копії цього додатку до договору суд відмовив у задоволенні заяви.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими викладені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення представника боржника щодо неможливості повторного звернення до суду з тими ж самими вимогами, оскільки положення статей 186, 255 ЦПК України щодо неможливості повторного звернення до суду з тими ж самими вимогами, про той самий предмет і з тих самих підстав стосуються обмежень щодо заборони пред'явлення саме вимоги, по якій постановлено по суті судове рішення або закрито провадження, в той час як у даних правовідносинах йдеться про питання щодо заміни сторони виконавчого провадження під час виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів вважає також необґрунтованим висновок суду першої інстанції і про неповідомлення заявником, як новим кредитором, боржника та поручителя про набуття ним права вимоги до цих боржників у зобов'язаннях за кредитним договором та договором поруки, ураховуючи, що у письмовому запереченні на заяву про заміну сторони виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 не спростувала цього факту. У той же час, доданими до апеляційної скарги документами підтверджується факт повідомлення ОСОБА_3, як новим кредитором, боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за зобов'язаннями, в яких вони виступають боржником та поручителем, відповідно, що були направлені за адресами реєстрації їх місця проживання (т. 2, а.с. 15, 16, 17, 18).

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального і процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому ухвалу суду необхідно скасувати і постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви і замінити стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» у виконавчому провадженні щодо виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2011 року у цивільній справі № 2-1678/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Сумської філії АТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на ОСОБА_3

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У зв'язку із зазначеним, в порядку ст. 141 ЦПК України на користь заявника необхідно компенсувати судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним за подачу апеляційної скарги в сумі 352 грн 40 коп., які необхідно стягнути в дольовому порядку з боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на його користь, тобто, по 176 грн 20 коп. з кожної з них.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 3, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2018 року в даній справі скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» у виконавчому провадженні щодо виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2011 року у цивільній справі № 2-1678/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Сумської філії АТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на ОСОБА_3.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 352 грн 40 коп., тобто, по 176 грн 20 коп. з кожної з них.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук