Справа № 562/880/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2018 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляк А.С.

при секретарі Дацишин Р.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення зобовязань,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просить припинити зобовязання.

Вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 23 листопада 2010 року підписав анкету-заяву № 184064621, відповідно до якої йому видано кредитну карточку з кредитним лімітом 500 (пятсот) грн. Строк дії карточки до листопада 2011 року. Він не продовжувався. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 січня 2016 року в справі № 562/2699/15-ц з нього стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 23 листопада 2010 року в сумі 27643 (двадцять сім тисяч шістсот сорок три) грн. 22 коп. У решті вимог (штраф, пеня) відмовлено. Він в добровільному порядку виконав рішення суду, погасив суму боргу в повному обсязі. Загалом ним сплачено 35 500 грн. Однак банк далі рахує за ним заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю та просить задовільнити їх.

Банк подав заперечення на позов. Вказує, що за період розгляду справи банк нарахував ОСОБА_3 штрафні санкції та відсотки за користування кредитом. Сплачені позивачем кошти були зараховані в першу чергу на пеню, відсотки, а лише решта на тіло. Надав розрахунок боргу, згідно якого за позивачем рахується заборгованість: 9170,53 грн. загальний залишок заборгованості за надання кредитом (тілом кредиту); 5802,39 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 650 грн. заборгованість за пенею та комісією, а загалом 15622,92 грн.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав наведені в письмових запереченнях мотиви щодо заперечення позову та просить суд в позові відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Із наданих доказів, які містяться в матеріалах справи судом встановлено.

23 листопада 2010 року позивачем підписано анкету-заяву № 184064621. Відповідно до цієї анкети позивачу видано кредитну карточку з кредитним лімітом 500 (пятсот) грн. Строк дії карточки до листопада 2011 року. Строк дії карточки не продовжувався.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 січня 2016 року в справі № 562/2699/15-ц з ОСОБА_3 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 23 листопада 2010 року в сумі 27643 (двадцять сім тисяч шістсот сорок три) грн. 22 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили.

Відмовляючи в стягненні штрафних санкцій суд виходив з того, що «за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Після ухвалення судового рішення позивач сплатив на користь банку 35500 (тридцять пять тисяч пятсот) грн., що стверджується платіжними документами. Ці обставини визнані і відповідачем.

21 березня 2016 року позивач звернувся в Банк з проханням надати йому детальний розрахунок боргу без врахування штрафних санкцій.

Надано відповідь, що такий розрахунок він може отримати в Системі «Приват 24». Однак там, надається загальний борг зі штрафними санкціями.

21 липня 2016 року позивач звернувся в Банк з заявою, в якій просив здійснити перерахунок по кредитному договору, списати безпідставно нараховану заборгованість, повернути кошти, які банк списав в рахунок штрафних санкцій.

Листом від 18.08.2016 року повідомлено, що Банк продовжує нараховувати штрафні санкції.

Позивач повторно звернувся в Банк.

Листом від 13.09.2016 року йому знову відмовлено у задоволенні заяви.

Після цього ОСОБА_3 звернувся в банк з заявою про закриття карткового рахунку та припинення дії договору (анкети-заяви) від 23 листопада 2010 року. Просив додатково надати розрахунок заборгованості, оскільки в системі «Приват24» не показує весь період розрахунку по карточці. До заяви приєднав карточку.

Листом від 20.10.2016 року йому було відмовлено.

Банк жодного разу не надав розрахунку заборгованості. У відповідях вказував лише, що за позивачем рахується борг.

Пластикова карточка передана банку. Позивачу вона не поверталася.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.599 того ж Кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем надано розрахунок за кредитним договором, з якого вбачається, що в нього відсутня заборгованість за кредитним договором. Банк не надав належних та допустимих доказів на спростування цього розрахунку. Суд не може погодитися з наданими банком розрахунком та випискою по картковому рахунку. Ці документи суперечать один одному. Так в судовому засіданні представник банку заявив, що банк нараховував відсотки на суму боргу в розмірі 2,3 % в місяць, тобто 27,6 % річних, так як кошти були зняті в період, коли діяла ця ставка. Підвищення цієї ставки не відбувалося. В той же час в розрахунку вказано, що відсотки розраховувалися за ставкою 42 % річних.

З пояснень представника відповідача вбачається, що банк нараховував відсотки в подвійному розмірі. З виписки по картковому рахунку це 55,2 % річних, а згідно розрахунку заборгованості 84 % річних.

З розрахунку вбачається, що банк двічі нараховував відсотки за той самий період.

Згідно заяви-анкети встановлено відсоткову ставку 2,3 % в місяць. Її підвищення не передбачено.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Банк не надав суду жодного доказу щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором. Представник відповідача пояснив суду, що позивачу не направлялися повідомлення про підвищення відсоткової ставки та нарахування відсотків в подвійному розмірі.

В заяві позичальника від 23 листопада 2010 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору та нарахування відсотків в подвійному розмірі.

Покликання відповідача на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 січня 2016 року, як підставу нараховувати відсотки в подвійному розмірі, не заслуговує на увагу. Адже з тексту рішення не вбачається, що суд досліджував правомірність нарахування в подвійному розмірі.

Враховуючи наведене банком не надано доказів на спростування розрахунку позивача. Тому суд погоджується з твердженням позивача, що він повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором. Погасив всю суму заборгованості. А тому зобовязання за кредитним договором (анкетою-заявкою від 23 листопада 2010 року № 184064621) є припиненим.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст.76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобовязання задовольнити.

Припинити дію договору (анкети-заяви № 184064621) від 23 листопада 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», в звязку з повним його виконанням.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення може бути оскарженим в апеляційний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається в апеляційний суд Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області.

Суддя