Справа № 152/126/18
УХВАЛА

21 лютого 2018 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області

Славінська Н.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, з участю заінтересованої особи Шаргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з означеною заявою, в якій просив: встановити юридичний факт нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, під час виконання трудових обов'язків слюсаря тракторної майстерні Шаргородської РО «Сільгосптехніка», який мав місце 20.07.1974 року і внаслідок якого він отримав травми у виді перелому вказівного і середнього пальців лівої руки та рваних ран лівої руки; встановити факт нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, під час виконання трудових обов'язків тракториста колгоспу ім. Куйбишева с. Слобода-Шаргородська, який мав місце 17.11.1981 року і внаслідок якого він отримав травму у виді порізу вен та сухожилля усіх пальців лівої руки, окрім безіменного.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначав, що з 29.11.1972 року працював в Шаргородській РО «Сільгосптехніка», а з 01.12.1973 року був переведений на посаду слюсаря тракторної ремонтної майстерні, де 20.07.1974 року під час виконання будівельних робіт отримав травми лівої руки, коли переносив металеву трубу та впав і під час падіння металева труба впала на пальці лівої руки, внаслідок чого він отримав переломи кісток вказівного і середнього пальців лівої руки та рвані рани лівої руки. По даному випадку було складено акт про нещасний випадок.

З 1976 року він працював трактористом в колгоспі ім. Куйбишева с. Слобода-Шаргородська. До його обов'язків також входив ремонт тракторів.

17.11.1981 року під час монтажу бокового скла трактора він отримав виробничу травму, зокрема, поріз склом, яке монтував, вен та сухожилля пальців лівої руки, окрім безіменного. Вказана обставина підтверджується записами в його амбулаторній карті, а також того дня було складено акт про нещасний випадок.

На теперішній час він вирішив отримати страхові виплати за виробничі травми, проте, виявилося, що акти про нещасні випадки не збереглися і Шаргородське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області відмовило у призначенні страхових виплат.

Довідкою Слободо-Шаргородської сільської ради підтверджується факт ліквідації правонаступника колгоспу ім. Куйбишева - СВК «Слобідський», а правонаступник РО «Сільгосптехніка» - ПАТ «Шаргородське районне підприємство «Агромаш» не відповідає на його письмові запити, телефонні дзвінки та за поштовою адресою відсутні будь-які особи, тому відновити втрачені акти про нещасні випадки неможливо.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так як від встановлення фактів нещасних випадків на виробництві залежить здійснення ним свого права на страхові виплати, він змушений звертатися з цією заявою до суду.

Ухвалою судді від 26.01.2018 року залишено без руху заяву ОСОБА_2, оскільки вона подана з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України.

Так, відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом 4 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст.318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В заяві ОСОБА_2 вимоги ст.318 ЦПК України не були дотримані.

Так, в порушення вимог п.1 ч.1 ст.318 ЦПК України, заявником не було конкретизовано, який факт він просить встановити щодо нещасного випадку 17.11.1981 року, зокрема, вказано, що він просить встановити факт нещасного випадку, який пов'язаний з виробництвом і внаслідок якого він отримав травму у виді порізу вен та сухожилля пальців лівої руки, окрім безіменного, проте, не конкретизовано, яких саме пальців лівої руки отримано травму, тоді як, відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, які мають бути конкретними.

Крім того, в порушення п.2 ч.1 ст.318 ЦПК України, в заяві ОСОБА_2 не було зазначено причин неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт та в порушення п.3 ч.1 ст.318 ЦПК України, не було зазначено доказів, що підтверджують факт.

Так, заявник зсилався на те, що правонаступник колгоспу ім. Куйбишева - СВК «Слобідський» ліквідований, проте, доказів на підтвердження цієї обставини не зазначив.

Зокрема, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється, в тому числі, в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Проте, заявник не зазначив у заяві і не додав до заяви в порушення вимог ч.2 ст.318 ЦПК України доказу про ліквідацію СВК «Слобідський», якими є відомості із державного реєстру.

Також, в порушення п.3 ч.1 ст.318 ЦПК України, заявник не зазначив у заяві і в порушення ч.2 ст.318 ЦПК України не додав до заяви доказів на підтвердження отримання травми 20.07.1974 року в РО «Сільгосптехніка», а також доказів на підтвердження його звернення до правонаступника цієї юридичної особи - ПАТ «Шаргородське районне підприємство «Агромаш».

Про наявність труднощів у зазначенні в заяві і приєднанні до заяви вказаних доказів заявник не вказував.

Крім того, заявником не було додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Так, згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 - перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Так, пунктом 7 частини 2 статті 3 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про встановлення факту каліцтва, якщо це необхідно для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Разом з тим, заявник ОСОБА_2 не звернувся до суду із заявою про встановлення такого факту, а звернувся із заявою про встановлення двох фактів нещасних випадків, пов'язаних із виробництвом, які не пов'язані між собою, не витікають один із другого, не мають спільних наслідків, тому, відповідно до вимог п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», кожна вимога про встановлення факту повинна оплачуватися судовим збором у розмірі по 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - по 352,40 грн., враховуючи, що статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня становить 1762 гривні.

Таким чином, заявнику ОСОБА_2 слід було доплатити судовий збір в сумі 352,40 грн.

Оскільки, відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, то вказана заява, згідно зі ст.185 ЦПК України, ухвалою судді від 26.01.2018 року залишена без руху.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк заявнику, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали і роз'яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Проте, ухвала судді від 26.01.2018 року до даного часу залишена без належного реагування, хоча отримана заявником ОСОБА_2 02.02.2018 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про вручення копії ухвали суду.

Оскільки цивільним процесуальним законодавством України не передбачено надання повторного строку на виправлення недоліків заяви, то заява ОСОБА_2 вважається неподаною і повертається заявнику.

Дана ухвала не перешкоджає повторному зверненню до суду з заявою, поданою і оформленою в порядку, встановленому ст.175 ЦПК України, після усунення зазначених в ухвалі обставин.

Керуючись ст.ст.185, 260, 294 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, з участю заінтересованої особи Шаргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального стахування України у Вінницькій області - повернути заявнику.

Роз'яснити, що заявник ОСОБА_2 вправі повторно звернутися до суду із заявою, поданою і оформленою відповідно до ст.318 ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та проголошена 21.02.2018 року.

Суддя: