Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2018 Справа №607/12315/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Дзюбича В.Л.,

за участю секретарів судового засідання: Грабської Ю.І.,

учасників справи:

представника позивача: Чайківського В.В.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(надалі-ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26 червня 2013 року, посилаючись на те, що відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв»язку із чим підписала заяву б/н від 25.11.2010 року, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 26.06.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок НОМЕР_2 згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 16500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 у анкеті-заяві від 25.11.2010 року. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на веб-сайті позивача ПАТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг»., що за своїм змістом є публічною офертою, що містить умови та правила надання банком послуг клієнтам. Укладення договору між сторонами повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку таким формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на офіційному сайті позивача. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду із запропонованими умовами майбутнього договору про надання банківських послуг на запропонованих позивачем умовах та своїм підписом засвідчила той факт, що вона повністю ознайомлена із умовами кредитування,які були надані їй у для ознайомлення у письмовій формі. Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою з карткового рахунку, з якої слідує, що відповідач користувалася коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, однак, станом на 12.10.2016 року утворилася заборгованість по сплаті платежів за кредитом та відсотками у розмірі, 23639,91 грн., з яких: 7704,78 грн.- тіло кредиту, 11767,39 грн.-нараховані відсотки за користування кредитом; 1965,84 грн.- пеня за прострочення зобов»язання; 600 грн.- пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн.- штраф(фіксована складова) та 1101,90 грн.-штраф(процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позову. Вказав, що відповідач своїм особистим підписом у анкеті-заяві від 25.11.2010 року засвідчила той факт, що вона ознайомлена та згідно із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, а також те, що зазначена анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку становить укладений між нею та позивачем договір надання банківських послуг, а тому у відповідності до положень ст.ст.202,207,634,639 ЦК України зазначений договір є укладеним. Зміст договору зафіксовано в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Відповідач особисто заповнила анкету-заяву, вказавши необхідну інформацію про себе та висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», про що свідчить відповідна відмітка у в анкеті та її особистий підпис. На підставі даної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, які отримала відповідач та вказаний нею у заяві номер мобільного телефону. Перевипуск даної карти на карту «Універсальна Gold» повністю підтверджується фото відповідача із картою та банківською випискою по картковому рахунку, підписання нової анкети-заяви у даному випадку не було необхідним, оскільки особу відповідача було попередньо ідентифіковано під час підписання первинної анкети 25.11.2010 року. До матеріалів справи позивачем долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка власноруч підписана ОСОБА_3 та з якої чітко вбачається, що відповідачу на моменту кладення кредитного договору було встановлено поточну проценту ставу у розмірі 2,5%(30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто сторонами було погоджено усі істотні умови договору. Банком на виконання положень Закону України «Про захист прав споживачів» було надано відповідачу всю необхідну інформацію щодо умов кредитування у письмовому вигляді, доказом наявності факту виконання вимог даного закону є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття відповідачем пропозиції до укладання договору, засвідчене відповідними діями з її боку -отриманням кредитних коштів та сплатою періодичних платежів. Позивачем представлено суду фото відповідача із кредитною карткою до та після її перевипуску та виписку з карткового рахунку, у якій відображено рух кредитних коштів, якими підтверджується, що відповідач користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що неможливо було виконати без отримання відповідної картки, а також свідчить про те, що відповідач знала про наявність заборгованості, що утворилася та усвідомлювала характер та наслідки невиконання договірних зобов»язань. Вчиняючи дії, спрямовані на погашення заборгованості відповідач додатково підтвердила свою згоду зі всіма умовами укладеного із позивачем договору про надання банківських послуг, а також той факт, що їй були добре відомі та зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо незнання тарифів, умова та правил не відповідають дійсності. Зазначив, що відповідачем жодним чином не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості, а тому підстави вважати його неналежним доказом у справі відсутні. Також вказав, що оскільки кредит було надано шляхом встановлення кредитного ліміту на картку, формування меморіальних ордерів за даним кредитним договором не здійснюється. Вважає необґрунтованим посилання відповідача на незаконність одночасного нарахування позивачем штрафу і пені, оскільки чинне цивільне законодавство не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони зазначених штрафних санкцій, оскільки штраф застосовується за порушення виконання зобов»язання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи те, що характер правопорушень у даному випадку різний, застосування банком у кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності. Зазначив, що пам»ятка клієнта містить інформацію стосовно Тарифів, які дають на момент видачі картки, порядку та строку погашення заборгованості та іншу інформацію щодо користування карткою та видається банком клієнту при оформленні кредитної картки разом із карткою, а тому зазначена пам»ятка не може бути долучена позивачем до позовної заяви. Також вказав, що відповідач у своїх запереченнях безпідставно посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 року, оскільки зазначена правова позиція стосується порядку застосування судами положень ч.3 ст.254, ст.256-258, ч.1,5 ст.261 ЦК України та не стосується справ з використанням кредитних карт. В даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання ними зобов»язань за договором. При зміні кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання відповідачем анкети-заяви є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, а тому встановлення та зміна кредитного ліміту здійснюється позивачем самостійно і згоди позичальника на це не потрібна.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях та доповненнях до заперечень на позов. Вказав, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, а позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є незаконними та необґрунтованими. Відповідач не уклала жодного кредитного договору із позивачем. Вважає, що підписана ОСОБА_3 анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25.11.2010 року не може вважатися ні офертою, ні договором кредиту, оскільки за своєю формою та змістом не відповідає вимогам щодо договору споживчого кредиту який у відповідності до вимог ст.1047,1055 ЦК України укладається у письмовій формі та всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» не містить усіх істотних умов, необхідних для укладення такого договору зокрема: детального розпису загальної вартості кредиту споживача; дати видачі кредиту або, якщо кредит видається частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та умови надання кредиту; строку на який кредит видається; дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка, кредитом; інші умови, визначені законодавством. Договір кредиту вчинений без дотримання обов»язкової письмової форми є нікчемним. Згідно анкети-заяви від 25.11.2010 року відповідачем була отримана платіжна карта і відкритий картковий рахунок для зарахування власних коштів та коштів від третіх осіб, щоб в подальшому здійснювати безготівкові розрахунки. Під час підписання заяви відповідач була ознайомлена із Тарифами, Умовами та Правилами надання банківських послуг тільки як карткового платіжного засобу. Зазначені документи не містили жодних посилань на те, що між сторонами додатково виникають ще і кредитні відносини, свідчення чого є відсутність обраного відповідачем розміру бажаного кредитного ліміту у заяві. Надана позивачем довідка про умови кредитування також не містить істотних умов необхідних для договору споживчого кредиту і у ній не зазначено, що сторони досягли згоди щодо можливого використання кредитних коштів. Долучені до матерів справи Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг відповідачу для ознайомлення не надавались та нею не підписувались. Крім цього, позивачем не надано суду Пам'ятку Клієнта із її підписом, яка є невід'ємною частиною договору у випадку оформлення видачі платіжної карки за кредитною схемою. Отже, позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання договору про надання банківських послуг. Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі №6-16цс15, відповідно до якої Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Наведене свідчить про те, що підписуючи заяву-анкету від 25.11.2010 року відповідач не брала на себе жодних зобов»язань з отримання та повернення кредитних коштів, сплати відсотків за кредитом та неустойки за порушення строків повернення кредитних коштів. Також вказав, що жодних кредитних коштів відповідач від ПАТ КБ «Приватбанк» не отримувала. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним первинним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення надання кредитних коштів, проте позивач не надав жодного доказу здійснення видачі відповідачу кредитних коштів. Твердження позивача, що він належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором надавши тільки можливість розпорядження кредитними коштами в межах кредитного ліміту, при цьому не надавши самих кредитних коштів, є необґрунтованими, та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є незрозумілим та не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не обгрунтовано чому розмір основного боргу складає 7704,78 грн., якщо у доданій позивачем анкеті-заяві визначено розмір кредитного ліміту у 0,00 грн.; з розрахунку не можливо встановити дату, коли саме були надані вищезазначені кредитні кошти; необґрунтованим є розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми основного боргу від невідомої дати; штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої позивач намагається притягнути відповідача, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України, та правовій позиції Верховного Суду України від 31.10.2012 року у справі № 6-47цс12. Окрім цього розрахунок заборгованості не є доказом, яким підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Твердження позивача про те, що відповідачем фактично прийняті умови кредитного договору шляхом внесення чергових платежів на погашення кредитної заборгованості не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки із банківської виписки слідує, що жодних платежів на погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось. Надана позивачем Довідка про зміну умов кредитування містить в собі ознаки фальшування доказів в ручному режимі, оскільки дата відкриття карткового рахунку не відповідає даті фактичного відкриття та передує їй майже на два роки, черговість операцій щодо зміни кредитного ліміту не відповідають їх суті, зокрема первинне встановлення кредитного ліміту відбулось після операції щодо його зменшення. При цьому, як вказано у довідці, всі операції щодо зміни ліміту відбулись після узгодження з відповідачем та здійснені протягом одного дня, а саме 19.10.2016 року, тобто в день написання позовної заяви. Вказав,що позивач, як сторона по справі, зобов'язана довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту, надання кредитних коштів та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов'язань - подавши відповідний оригінал договору банківського кредиту або ж його належним чином завірену копію, оригінали первинних платіжних документів, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторін

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних обставин.

Відповідно до ст.ст. 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 25.11.2010 року позивач ОСОБА_3 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» предметом якої є надання кредитного ліміту за платіжною кредитною карткою «Універсальна».

При цьому відповідач своїм особистим підписом у анкеті-заяві підтвердила свою згоду на укладення договору із Банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодилась, що її заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач засвідчила, що вона ознайомлена та погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, та зобов»язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» www.privatbank.ua та регулярно ознайомлюватися зі змінами.

За умовами цього договору відповідачу було видано кредитну карту «Універсальна» НОМЕР_2, в подальшому 26.06.2013 року відповідачу було оформлено кредитну картку «Gold» НОМЕР_3 з терміном дії до травня 2017 року та надано кредит у розмірі 16500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з ч. 2 ст.639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг».

Таким чином розміщені на офіційному сайті позивача Умови та Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У відповідності до ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції(акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом- ч.2 ст.642 ЦК України.

Як встановлено судом, при укладенні Договору про надання банківських послуг сторони у справі діяли у відповідності до положень ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаними формулярами та стандартними формами в даному випадку є «Умови та Правила надання банківських послуг», а також «Тарифи Банку», розміщені на офіційному сайті позивача.

Зміст укладеного між сторонами договору зафіксовано у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 25.11.2010 року, в якій остання підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить Договір про надання банківських послуг, а відтак суд приходить до висновку, що вказаний договір відповідно до вимог ст.207 ЦК України вчинений у письмовій формі.

Відповідач своїми діями, які виразились у підписанні анкети-заяви та подальшому користуванні відкритим картрахунком та використанням кредитних коштів акцептувала пропозицію ПАТ КБ «Приватбанк», підтвердивши таким чином свою згоду на укладення із позивачем Договору про надання банківських послуг на запропонованих умовах, що свідчить про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Факт видачі ОСОБА_3 обумовленої умовами договору кредитної карти «Універсальна» та в подальшому, після перевипуску, картки «Gold», користування відкритим на її ім»я картрахунком та використання наданих позивачем кредитних коштів підтверджується наявними у матеріалах справи світлинами відповідача, яка була сфотографована під час видачі їй зазначених банківських карток, Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду за підписом відповідача та банківською випискою про рух коштів по рахунку, якими підтверджується факт зарахування коштів на рахунок в межах кредитного ліміту, зняття та повернення кредитних коштів та часткового погашення відповідачем відсотків.

Відповідачем не спростовано, той факт, що на наданих позивачем світлинах зображена саме вона, та не надано доказів того, що вона сфотографована із іншими банківськими картками.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про порушення позивачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки як зазначено вище під час підписання анкети-заяви позивач надав відповідачу для ознайомлення Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи банку, викладені у письмовому вигляді, з якими ОСОБА_3 ознайомилась, підтвердивши це своїм підписом у заяві, чим надала письмове підтвердження споживача про отримання повної і достовірної інформації про кредит, що надається шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та про всі витрати, пов»язані з його наданням. Отже, суд приходить до переконання, що відповідач отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору та підтвердила згоду на укладення договору із ПАТ КБ «Приватбанк» своїм підписом, що відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем в повному обсязі виконано свої зобов»язання за договором та надано відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором про надання банківських послуг в межах встановленого кредитного ліміту.

У відповідності до п. 1.1.3.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у Виписці по Картрахунку згідно з п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про непогодження із змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг, зміни в дані «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, Банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, одними з яких є офіційний сайт банку: www.рrivatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтів про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору про надання банківських послуг, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 «Умов та правил надання банківських послуг».

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору.

Відповідно до Довідки ПАТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та осблуговування кредитної карти ОСОБА_3 26.06.2013 року відбулась зміна кредитного ліміту та його зниження до розміру 11000 грн.; 26.07.2013 року кредитний ліміт відповідачу було встановлено у розмірі 15000 грн.; 02.12.2013 року кредитний ліміт збільшено до розміру 16500 грн. Вказані операції проведено позивачем у відповідності до «Умов та правил надання банківських послуг», погоджених із відповідачем.

Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг , користувалась наданим їй кредитним лімітом, а отже погодилась з такими умовами, розміром відсотків за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.12.1 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що під борговими зобов»язаннями за кредитом сторони узгодили зобов»язання Клієнта з повернення тіла Кредиту; відсотків за користування Кредитом, комісії, пені та штрафів, які становлять загальну заборгованість клієнта.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт зобов»язаний у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах та Овердрафту), оплату винагороди Банку.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»яаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до п.2.1.1.12.2 «Умов та правил надання банківських послуг», за користування кредитом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

На боргові зобов»язання за кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що передбачено п. 12.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг».

Відповідно до п. 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов»язань за кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання(неналежне виконання)-ст.610 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки.

Частиною першою ст.624 ЦК України передбачено, що в разі якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами, укладеного між сторонами Договору про надання банківських послуг передбачено умови сплати штрафу та пені.

Так, згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш як на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, який складає 500 грн. +5% від суми позову. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

При непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. у відповідності до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Таким чином, позивачем нараховано відповідачу штраф у відповідності до умов укладеного Договору про надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за договором б/н від 26.06.2013 року не виконала, в зв'язку з чим станом на 12.10.2016 року утворилась заборгованість в сумі 23639,91 грн., з яких: 7704,78 грн.- тіло кредиту, 11767,39 грн.-нараховані відсотки за користування кредитом; 1965,84 грн.- пеня за прострочення зобов»язання; 600 грн.- пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф(фіксована складова) та 1101,90 грн.-штраф(процентна складова), що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку відповідача.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 11.03.2015 року №6-16цс15, оскільки зазначена позиція не стосується правовідносин, що виникли між сторонами даного спору, оскільки Верховним Судом України висловлено позицію щодо зміни Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч.1 ст.259 ЦК України вимагає письмової згоди сторін, в той час як у даній справі спір стосується Умов і правил надання банківських послуг, як складової частини кредитного договору, з умовами якої відповідач ознайомилась, підписавши анкету-заяву.

Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього ж терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Пунктом 1.1.7.43 «Умов та правил надання банківських послуг» сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 16500 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту. Зазначений договір укладений з дотриманням вимог щодо його форми, підписаний обома сторонами, які в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, позивач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними у письмовій формі та підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом у анкеті-заяві, що є дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Протягом терміну дії вказаного договору сторони вчиняли дії спрямовані на виконання його умов, зокрема позивач відкрив відповідачу картковий рахунок та перерахував кошти у розмірі встановленого ліміту, відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості за договором, однак станом на 12.10.2016 року утворилася заборгованість за договором у розмірі 23639,91 грн., що доводиться розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 в користь позивача.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 223639,91 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 26.06.2013 року.

В силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 1378 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207,509, 526,, 527,530, 536, 549, 599, 611, 624, 629, 634, 638, 639, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України; ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, МФО № 305299, розрахунковий рахунок № 3111) заборгованість за кредитним договором б/н від 26 червня 2013 року у розмірі 23639 (двадцять три тисячі шістсот тридцять дев»ять) гривень 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, МФО № 305299, розрахунковий рахунок № 3111) 1378(одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич