Справа № 569/2455/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1;

позивача ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 282430,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені ним судові витрати по справі, по сплаті судового збору в розмірі 2838,30 грн., та витрати понесені ним на проведення експертного дослідження в розмірі 1400,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.09.2015 року на а/д н-22-Городок-Ходоси-Кустин-Р-05 03 км + 100 м., водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем ЗІЛ МН 345021 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП України, що призвело до скоєння ДТП в результаті якого був пошкоджений належний йому автомобіль марки мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріальний збиток від пошкоджень якого складає 331430,00 грн. Зазначає, що вина відповідача стверджується Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2015 року у справі № 569/14654/15 ц, а згідно платіжного доручення № 11445 від 05.04.2016 р. страхова компанія здійснила йому виплату в розмірі 49 000 грн., однак, даної страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просять суд задоволити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 282 430 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. моральної шкоди, та судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 2838,30 грн., та 1400 грн. судових витрат на проведення експертного дослідження

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали з підстав у наданій суду письмовій промові в судових дебатах і додатково пояснили суду, що доказів на підтвердження понесених витрат позивачем на ремонт автомобіля до матеріалів справи не додано і в судове засідання не надано. Звіт приватного оцінювача ОСОБА_5 не гарантує факт достовірності інформації. Вважають зазначений звіт як доказ недостатнім. Крім того пояснили суду, що як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 21 квітня 2017 року, судом у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання визначення розміру матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу. 21 червня 2017 р. судом отримано повідомлення від Волинського НДЕКЦ про неможливість проведення експертизи та визначення розміру збитків в звязку з проведенням відновлювального ремонту автомобіля.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України в якій зазначені вимоги до висновку експерта та роз'яснень, викладених у пп. 17, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», до участі у справі як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Однак у матеріалах справи відсутні дані про те, що спеціаліст-оцінювач ОСОБА_5 як експерт відповідає вимогам, зазначеним у ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» і ч. 6 ст. 102 ЦПК України.

Повноваження спеціаліста в цивільному судочинстві визначені ст. 74 ЦПК України, до яких не відноситься надання експертного висновку.

Приватний оцінювач ОСОБА_5, зазначає у Звіті № 061П від 11 лютого 2016 р., що проведений ним аналіз, міркування та висновки обмежуються лише викладеними припущеннями й обмежувальними умовами і представляють власне професійне судження оцінювача.

За таких обставнин Звіт приватного оцінювача ОСОБА_5 про оцінку автомобіля відповідача в якому визначено матеріальний збиток спричинений автомобілю відповідача в результаті ДТП в розмірі 331 430,00 грн., в силу ст.ст. 77,79,80 ЦПК України є не належним, не достовірним та недостатнім, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, який в силу ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги як доказ.

Крім того, в вище зазначеному звіті зазначено, що відновлювати пошкоджений автомобіль позивача економічно недоцільно, незважаючи на це позивач відремонтував автомобіль, але жодного доказу про понесені витрати на ремонт автомобіля суду не надав.

В звязку з тим, що автомобіль було відремонтовано, призначена ухвалою суду від 21 квітня 2017 року судово-авторознавча експертиза, висновки якої б були належними та допустимими доказами по даній справі, Волинським НДЕКЦ не була проведена за відсутності можливості її проведення.

За приписами статті 22 ЦК України право на відшкодування збитків має особа, якій завдано збитків порушенням її цивільного права. Під збитками відповідно до статті 22 ЦК. України розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як відшкодування заподіяних збитків суду необхідно зясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення; при цьому на позивача покладено обовязок доведення факту протиправності поведінки відповідача, розміру завданих збитків та прямого причинного звязку між порушенням та майновими втратами. Вказані обставини повинні бути встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, для суду що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову є обовязковим для суду лише в питанні чи мали місце ці дії /бездіяльність/ та чи вчинені вони цією особою. Всі інші обставини, в тому числі, розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, повинні бути доведені сторонами.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов'язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Що стосується позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

За вище викладених обставин позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2/ до ОСОБА_3 /ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4/ про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_6