ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7199/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/4817/102/18 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст якого складено 05 липня 2018 року, у цивільній справі № 607/7199/17 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни, ОСОБА_6, Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом (який вподальшому уточнила) до державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В., ОСОБА_6, Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_7 і просила суд визнати незаконними дії та рішення державного реєстратора від 21.07.2016 року щодо державної реєстрації права власності (з відкриттям розділу) за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.02.2009 року вона стала власником даної земельної ділянки.

18.02.2010 року в Поземельній книзі було зареєстровано перехід до неї права власності на вказану земельну ділянку від ОСОБА_6, про що свідчить відмітка Управління Держкомзему у м.Тернополі на державному акті на право власності на земельну ділянку.

З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачка дізналась, що власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 з 21.07.2016 року зареєстровано попередню власницю ОСОБА_6, за зверненням останньої з підстав втрати нею оригіналу державного акта на земельну ділянку.

Вподальшому вказана земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Вважаючи, що державний реєстратор, з грубим порушенням норм діючого законодавства, прийняв рішення про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку просила визнати його дії незаконними.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В. від 21 липня 2016 року номер 30571802 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 0,1 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто із Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради у користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого нею судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги також зазначає, що загальному суду в порядку цивільного судочинства підсудні вимоги щодо реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна і такий спір переданий на розгляд загального суду, однак жодної позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку чи усунення перешкод в користуванні майном позивачем не заявлено.

Крім того, правовстановлюючі документи, на підставі яких виникло та зареєстровано право власності ніким не оспорені та є чинними на даний час.

Вказав, що спір стосується виключно проведення державної реєстрації права власності, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право, а підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що виник внаслідок виконання державним реєстатором владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер. Тому, суд повинен був закрити провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №910/8424/17 (провадження 12-39гс18).

Вважає, дії державного реєстратора правомірними та такими, що відповідають вимогам закону, оскільки заявником було подано усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнає доводів апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обгрунтування вказує, що діями державного реєстратора порушено її права у сфері не публічно-правових, а саме цивільних правовідносин, оскільки існує спір про право, а тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що обставини викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №910/8424/17, на яку посилається апелянт, є відмінними від обставин та правовідносин у даній справі.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу привели управлінські дії суб'єктів владних повноважень. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 р. справа №826

/366/16; від 17.04.2018 р. справа №815/6956/15; від 14.03.2018 р. справа №396/2550/17; від 28.08.2018 р. справа №820/8219/15.

Сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав отожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції помилково виходив з того, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ч.2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пуктом 1 ч.2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 значиться первинним власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 26.12.2007 року.

Зазначений акт зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №87.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.02.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., ОСОБА_10, який діяв згідно довіреності від імені ОСОБА_6 (Продавець) продав, а ОСОБА_1 (Покупець) купила належне ОСОБА_6 на праві приватної власності нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, місце розташування: АДРЕСА_1 (а.с11).

На зазначеному державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. поставлено відмітку про реєстрацію 03.02.2009 року за реєстровим номером 211 договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_1

Із реєстраційної картки земельної ділянки серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 16.03.2010 року проведено реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009 року, а також зареєстровано в поземельній книзі 18.02.2010 року за реєстровим номером 24001.

21.07.2016 року, на підставі заяви ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором Мартиняк А.В. прийнято рішення №30571802 про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Тернопільська область, АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3, за ОСОБА_6, з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 84). При цьому підставою звернення зазначено втрату державного акта.

За приписами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній установлюються законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень статті 3 цього ж Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставами виникнення спірних правовідносин стали дії та рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації за ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку, площею 0,1 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому ОСОБА_1 на момент пред'явлення позову з вимогами про відновлення порушених прав, в порядку визначеному Цивільним кодексом України, не зверталася до титульних власників земельної ділянки, які значаться в держреєстрі, їх відповідачами у справі не залучала.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила своє бажання визнати незаконними лише дії державного реєстратора без відновлення за нею права власності, оскільки на теперішній час вже звернулася з іншим позовом про витребування майна.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання незаконними дії та рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за своєю правовою природою не є в даному випадку спором про відновлення майнових прав позивача.

Спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації права власності, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що виник внаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно - правовий характер.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2018 року підлягає до скасування із закриттям провадження у даній справі з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Судові витрати з розгляду апеляційної скарги, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст. 374, 377, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року - скасувати.

Закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни, ОСОБА_6, Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 1057 грн. 21 коп. судового збору, сплаченого за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Ходоровський М.В.

Бершадська Г.В.