Дата документу 22.02.2018
Справа № 334/7290/16-ц
Провадження № 2/334/375/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Ісакова Д.О., при секретарі Адаменко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що в період часу з 09.04.1982 року по 06.05.1984 року проходила військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. У внаслідок виконання військових службових обовязків за час перебування в Афганістані отримала ЗЧМТ-контузію головного мозку (контузія 1984 р.) у вигляді післятравматичної та дисцикулярної енцефолопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг з вираженим церебротенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією з частими судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертенизивні, вертебо-базілярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичний цереборальнитй арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивнимсиндромом, центральною вестибулярною дисфункцією, стійко вираженим цефалічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ (ГЛЖ, ДЕ), ст.2 високий ризик. Вертеброгенна цервикалгія, люмбалгія, остеохондроз, з переважним ураженням колінних суглобів, РГ 2 ст., НФС 1 ст. Хронічний рецидивуючий панкреатит з порушенням зовнішньосекриторної функції підшлункової залози 1 ст., хронічний некалькулезний холецистит з гіпомоторною дискінезією жовчовивідних шляхів. Вторинний коліт з гіпомоторною дискінезією товстої кішки. Хронічний комбінований геморой 2ст. Дифузний зоб. Еутіріоз. Лейоміома тіла матки. Вправима пупкова грижа, дистоз білої лінії живота. Встановлена 3 група інвалідності. Наявність вказаних діагнозів підтверджується військово-обліковими та медичними документами.

Перебування на лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення та в подальшому стан позивачки лише погіршується. Після проведення лікування стан її здоровя не покращився та вона вимушений тривалий час, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Внаслідок своєї хвороби позивачка не має можливості працювати та забезпечувати свою сімю коштами.

У звязку з зазначеними захворюваннями її щоденно турбують головні болі, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення памяті, зору, слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, тощо. Лікування дає позивачці лише тимчасове полегшення, потім вона знову відчуває сильний психологічний дискомфорт, страх та тривогу. Наслідками такого перехвилювання є нестабільний артеріальний тиск.

Позивач зазначає, що в звязку із захворюваннями, отриманими під час проходження служби, вона страждає на безсоння, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Позивачка просить суд стягнути на її користь моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн.

У судове засіданні представник позивачки не зявився надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти вимог позивача заперечує, надав до суду відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок дій Міністерства оборони України та ушкодження здоровя позивача. Крім того, не встановлено та не доведено, будь яких винних дій відповідача, що призвели до моральних страждань ОСОБА_1. Відповідач зазначає, що на законодавчому рівні не встановлено відповідальність Міністерства оборони України за шкоду спричинену громадянам держави в особі ОСОБА_2, а ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки, позивач не є військовослужбовцем, в звязку зі звільненням з військової служби. На підставі вище викладено, відповідач просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані докази суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що в період часу з 09.04.1982 року по 06.05.1984 року ОСОБА_1 проходила військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. У внаслідок виконання військових службових обовязків за час перебування в Афганістані отримала дрібні осколкові поранення рук, закриту мінно-вибухову ЧМТ, контузію, постконтузіонну енцефалопатію, травму поперекового відділу хребта, гепертонію ІІ ст., внаслідок чого отримала хронічні захворювання, які турбують її до теперішнього часу, має 3 групу інвалідності, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

В ході судового розгляду суду не надано доказів і не доведено позивачем факту протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний звязок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, Міністерство оборони України доводило у суді відсутність своєї вини.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законам (ст. 5 ЦПК України).

Так, військова служба повязана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям

визначені законами пільги та гарантії, у тому числі компенсації за моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоровя в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем не було надано суду належних допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 23, 170, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ісаков Д. О.