ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 639/5758/17

провадження № 22-ц/818/1297/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадку, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 липня 2018 року (в складі судді Труханович В.В.),

встановив:

У травні 2014 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадку, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлових будинків літ. «А-1», «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, які видані на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її дід, ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_5 належало 69/100 частин житлових будинків літ. «А-1», «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, за життя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_6, дружина ОСОБА_5, її бабка, якій за життя належало 31/100 частина вищезазначених житлових будинків.

ОСОБА_5, дід позивача, та ОСОБА_7, батько позивача, які мешкали разом з ОСОБА_6 на момент її смерті, фактично прийняли спадщину після її смерті, але належним чином не оформили свої спадкові права.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивача, ОСОБА_7 Позивач разом з дідом, ОСОБА_5 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але до цього часу свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Отже, на момент смерті ОСОБА_5, йому на праві власності належало 69/100 частин на праві приватної власності, 31/200 частин - фактично прийнятих після смерті його дружини, ОСОБА_6

Позивач зазначала, що після смерті ОСОБА_5 вона є спадкоємицею першої черги спадкування за законом за правом представлення на 69/100 частин спадкового майна, які належали спадкодавцю на момент його смерті та на 31/200 частин, які він фактично прийняв у спадок після смерті його дружини.

Вчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини позивач не мала можливості, оскільки ще у вересні 2010 року виїхала на роботу до Мексики і з того часу до України не поверталася. Через вікові особливості її діда, ОСОБА_5, підтримувати зв'язок технічними засобами між ними було неможливо, поштою листуватися через зміну нею місць тимчасового проживання на території Мексики та США, куди виїжджала на заробітки, було також неможливо. Тому, за можливості, позивач намагалася підтримувати зв'язок з дідом через свою матір, колишню невістку ОСОБА_5 Однак, через особисту неприязнь до матері позивача, дід поступово припинив спілкування з нею.

У 2016 році матері позивача від сусідів випадково стало відомо про смерть діда, ОСОБА_5, який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Оскільки позивач не має можливості приїхати до України, 22 вересня 2016 року нею було видано довіреність на ім'я матері, ОСОБА_8 для оформлення спадкових прав після смерті діда.

29 листопада 2016 року ОСОБА_8 від імені ОСОБА_1 звернулась до 5-тої ХДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Однак, у вчинені зазначеної нотаріальної дії було відмовлено. В постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії було зазначено, що в архіві 5-тої ХДНК зберігається спадкова справа № 731/2014, яка заведена після смерті ОСОБА_5, в якій маються заяви племінниць ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Про наявність інших спадкоємців дані особи не заявили, а кожна з них отримала свідоцтва про на спадщину за законом.

Отже, відповідачі свідомо не повідомили нотаріуса під час подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_5 про існування спадкоємиці першої черги. Про смерть діда, ОСОБА_5, ані позивачу, ані її матері ОСОБА_8 не повідомили, про відкриття спадщини позивачу стало відомо лише у вересні 2016 року від сторонніх осіб.

27.11.2017 року на адресу суду надійшли заперечення представника відповідачів ОСОБА_10, відповідно до яких він просив у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування заперечень посилався на те, що відсутність у позивача інформації про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Так само, на думку представника відповідачів, не є поважною причиною пропуску для прийняття спадщини і знаходження позивача за межами України, оскільки відповідно до статті 38 Закону України «Про нотаріат» вона мала можливість вчинити нотаріальні дії в консульській установі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі ордеру, підтримала заявлений позов та дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, а також їх представник ОСОБА_11, який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечували, просили відмовити у його задоволенні посилаючись на відсутність правових підстав.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 липня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадку, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_4 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції справа розглянута без з'ясування обставин справи, які є обов'язковими для винесення законного та обґрунтованого рішення. Ухвала про витребування доказів постановлена не була, докази витребувані не були. Апелянт вказує на необхідність дослідження судом нотаріальної спадкової справи під час розгляду справ про спадкування.

03 жовтня 2018 року до Харківського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_11, в якому він вказує, що позивач мала реальну можливість належним чином оформити спадщину, перебуваючи за кордоном, утому числі у Мексиці та США, але не скористалась своїм правом, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що знаходження позивача тривалий час за межами України та необізнаність позивача про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку встановленого законом для прийняття спадщини.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис за № 14265 від 10.10.2014 року. ( а.с. 83)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

Як пояснила суду представник позивача і це не було спростовано відповідачами, позивач у справі ОСОБА_1 є рідною онукою померлого ОСОБА_5 Батько позивача помер до смерті спадкодавця ОСОБА_5, а отже позивач є спадкоємицею першої черги за законом за правом представлення.

Із постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій від 29.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії, як видача Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року її дідуся, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно мешкав в АДРЕСА_1 на 169/200 часток в житлових будинках літ. А-2, літ. Б-1 з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в зв'язку з відсутністю факту прийняття нею спадщини та на цей час видачею свідоцтв про право на спадщину на вищевказане майно іншим заявникам. (а.с. 17)

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, отже спадкоємці повинні були звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до 09 квітня 2015 року.

Із постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій від 29.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії, як видача Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року її дідуся, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно мешкав в АДРЕСА_1 на 169/200 часток в житлових будинках літ. А-2, літ. Б-1 з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в зв'язку з відсутністю факту прийняття нею спадщини та на цей час видачею свідоцтв про право на спадщину на вищевказане майно іншим заявникам. ( а.с. 17).

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п.24 Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 пояснила, що у 2010 році позивач ОСОБА_1 виїхала працювати до Мексики, з того часу до України не поверталася, про смерть свого дідуся вона дізналася випадково в 2016 році після чого надала довіреність на ім'я своєї матері для оформлення спадкових прав. Також представник пояснила, що хоча позивач і проживала за кордоном, однак інколи вона спілкувалася з дідусем. Поважними причинами пропуску строку встановленого законом для прийняття спадщини є: тривале проживання позивача в іншій країні; необізнаність про смерть спадкодавця; не повідомлення відповідачами нотаріуса про існування інших спадкоємців.

З копії паспорту для виїзду за кордон на ім'я ОСОБА_1, який міститься в матеріалах справи, остання виїхала до Мексики у 2010 році. ( а.с. 7-15).

Відповідачі не заперечували той факт, що позивач дійсно тривалий час проживає в іншій країні, до України не приїжджала.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що знаходження позивача тривалий час за межами України не є поважною причиною пропуску строку встановленого законом для прийняття спадщини.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, заява, якою спадкоємець приймає спадщину, може бути складена будь-яким нотаріусом, незалежно від місця постійного проживання померлого. Після її оформлення така заява подається (особисто, кур'єром або надсилається поштою) нотаріусу, який безпосередньо відкриватиме спадкову справу. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Тобто, для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини позивачу не обов'язково було особисто її подавати до 5-тої Харківської державної нотаріальної контори.

Статтею 38 Закону України «Про нотаріат» передбачені підстави вчинення нотаріальних дій консульськими установами України. Так, Консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, угод про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні; вживають заходів до охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину та ін.

Отже, позивач, яка тривалий час постійно проживала за межами України, мала право звернутися до Консульської установи України та оформити свої спадкові права.

Обґрунтовано суд першої інстанції дійшов і висновку стосовно того, що не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини не повідомлення нотаріуса іншими спадкоємцями про існування спадкоємця першої черги, оскільки діючим законодавством не передбачено такого обов'язку.

Що стосується позиції позивача стосовно того, що вона не була обізнана про смерть спадкодавця ОСОБА_5, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв і ці доводи позивачки.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що в період, коли позивач проживала у Мексики вона не спілкувалася зі своїм дідусем, оскільки через його похилий вік не могла підтримувати зв'язок технічними засобами, а також у зв'язку з великою різницею у часі. Про смерть спадкодавця вона дізналася від своєї матері, якій в свою чергу цю новину повідомила родина ОСОБА_12.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що про смерть ОСОБА_5 дізналися випадково у день похорон, коли проїжджали біля будинку останнього. Вони подзвонили ОСОБА_3 і запитали, чому та не повідомила їх про смерть ОСОБА_5. Приблизно через рік після смерті ОСОБА_5, при розмові з ОСОБА_8 (матір'ю позивача ОСОБА_1.), вони дізналися про те, що останній також нічого не було відомо про смерть ОСОБА_5

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що відповідачі до останнього дня життя спадкодавця ОСОБА_5 надавали йому постійну необхідну допомогу, як своєму рідному дядькові, а саме: готували для нього їжу, годували його, купували та міняли підгузники, коли останній вже не міг самостійно пересуватись (на момент смерті ОСОБА_5 було 95 років та 9 місяців), прибирали в домі та на прибудинковій території тощо. Після смерті ОСОБА_5 відповідачі забезпечили організацію його поховання та встановлення йому відповідного пам'ятника. Крім цього, відповідачі стверджують, що позивач ОСОБА_1, починаючи з 2008 року і до моменту смерті ОСОБА_5, жодного разу не приїхала відвідати свого діда, не телефонувала йому, зовсім не цікавилась його долею весь цей час. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що для неї було неможливо підтримувати зв'язок з її дідом ОСОБА_5 технічними засобами зв'язку. Проте, ОСОБА_5 мав особистий мобільний телефон, яким регулярно користувався, навіть попри його вік, регулярно здійснював телефонні дзвінки відповідачам та спілкувався з ними. Також, відповідачі вважають за справедливе відмітити, що спадкодавець ОСОБА_5 не мав особистої неприязні до матері позивача ОСОБА_8, а добре з нею спілкувався під час її нечастих візитів до нього, а також не отримував ніякої допомоги ні від позивача, а ні від її мати ОСОБА_8 У своїй позовній заяві позивач стверджує, що її дід ОСОБА_5 не потребував у сторонній допомозі, проте у свої 95 років він хворів костоартрозом, одна нога була коротшою за іншу, пересувався він по будинку за допомогою двох палиць тощо. Цей факт вказує на те, що позивач зовсім не володіла та не бажала володіти реальною інформацією щодо стану здоров'я свого рідного діда та його побуту. Той факт, що позивач дізналася тільки через 2 роки про смерть похилого віку ОСОБА_5 ще раз свідчить про її абсолютне байдуже відношення до свого діда. (а.с.4-6 т.2).

Необізнаність позивача про смерть спадкодавця не може вважатися поважною причиною пропуску строку встановленого для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність пропуску зазначеного строку.

За змістом ч.3 ст. 1272 ЦК України незнання спадкоємця про смерть спадкодавця саме по собі не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року № 6-1486цс15.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини немає, оскільки на час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 липня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко