Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2910/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 5 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Микитюк О.Ю., Галацевич О.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/2910/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року, ухвалене суддеюШульгою О.М. у м. Коростень

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просила поділити в натурі в рівних частках між нею та ОСОБА_2 придбану під час шлюбу ? частину житлового будинку (квартира АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні вказаним будинком.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2018 рокупозов задоволено частково. Поділено між сторонами в натурі ? частину житлового будинку (квартири АДРЕСА_1 за варіантом № 2 висновку експерта № 708/12.16 від 08.12.2016. Виділено ОСОБА_1 49/100 ідеальної частки вищевказаного домоволодіння, вартістю 131 139,00 грн, виділено ОСОБА_2 - 51/100 ідеальної частки зазначеного домоволодіння, вартістю 137 181,00 грн. Зобов'язано відповідачане чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні виділеними їй приміщеннями. Стягнуто з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію різниці вартості частки у спільному майні подружжя в сумі 3 021,00 грн. Зобов'язано сторони виконати роботи щодо ізоляції виділених частин та обладнання їх окремими системами електропостачання, газопостачання, водовідведення і опалення. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просив рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким поділити в натурі ? частину житлового будинку № АДРЕСА_1 за варіантом № 2 висновку експерта, виділивши йому: коридор 2-1, площею 5,5 кв.м, кімнату 2-2, площею 17 кв. м, кухню 2-6, площею 10,5 кв.м, сарай Б-1, площею 27,8 кв.м, туалет ? Т, колодязь ? К, що становить 48/100 ідеальних частин будинку, вартістю 131 139,00 грн, та виділивши ОСОБА_1: кімнату 2-3, площею 18 кв.м, кладовку 2-4, площею 2,6 кв.м, ванну кімнату 2-5, площею 6,4 кв.м, сарай Б-3, площею 17,3 кв.м, сарай Б-2, площею 11,1 кв.м, туалет ? Т, колодязь ? К, що становить 52/100 ідеальних частин будинку, без сплати різниці вартості майна на його користь. Зазначив, що ? частина будинку була придбана за кошти його матері, а після розірвання шлюбу у 2015 році ремонтувалася і добудовувалася ним за власні кошти та за рахунок праці його рідні. Позивач ніякої участі у цьому не приймала та на той час проживала у свого співмешканця. При постановленні судового рішення не було встановлено таких чинників, як джерело набуття квартири та спільної участі подружжя працею або коштами у придбанні, утриманні та забудові такого майна відповідно до вимог ст. 60 СК України, а також не взято до уваги подані ним до суду письмові докази - розписку та договір купівлі-продажу. Окрім того, на думку апелянта, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, заявлених позивачкою, а саме щодо сплати ним різниці вартості житла, оскільки ні він, ні позивачка на цьому не наполягали.

ОСОБА_1 у поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилалася на те, що під час шлюбу ними на спільні кошти, у тому числі декретні, оскільки вона на той час перебувала у відпустці по догляду за дитиною, було придбано ? частину житлового будинку - квартиру АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу у неї з відповідачем склалися неприязні стосунки. Останнім постійно вчинялися сварки та бійки, у зв'язку з чим вона разом із сином пішла проживати у найману квартиру, де на даний час і проживають. Зазначила, що посилання відповідача на ч. 3 ст. 57 СК України, що вказана квартира була придбана ним за особисті кошти є безпідставними, оскільки на підтвердження цього не було суду надано жодних доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 2003 року по 29.09.2015 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був залишений на виховання матері, що підтверджується рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.09.2015 (а.с. 8).

Під час шлюбу сторони придбали ? частину житлового будинку (квартира № 2) із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку від 08 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежою Л.Г. На підставі даного договору право власності на спірне житло 27.11.2006 зареєстровано за ОСОБА_2, що стверджується витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Коростенське МБТІ» Житомирської обласної ради (а.с. 32-34). Даний договір є чинним та ніким зі сторін не оспорюється.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірне майно було придбано сторонами за час шлюбу, у зв'язку з чим є спільною сумісною власністю подружжя та частки сторін є рівними з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 2 статті 372 ЦК України).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2, 3 ст. 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Також, під час вирішення зазначених спорів суди повинні виходити з положень ст.ст. 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Стягнення матеріальної компенсації у випадку відступі від рівності часток при поділі майна здійснюється в силу закону ч. 3 ст. 358 ЦК України.

За клопотанням позивача судом першої інстанції було проведено експертизу.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 708/12.16 від 08.12.2016 ринкова вартість ? житлового будинку АДРЕСА_1 268 320грн (а.с. 49-82). Даним висновком було запропоновано два варіанти поділу домоволодіння між співвласниками, з яких суд обрав варіант № 2 і виділив:

позивачу - коридор 2-1, площею 5, 5 кв.м, кімнату 2-2, площею 17 кв.м, кухню 2-6, площею 10, 5 кв.м, сарай Б-3, площею 17, 3 кв.м, туалет ? Т, колодязь ? К, що становить 49/100 ідеальних часток вищевказаного домоволодіння, вартістю 131 139 гривень;

відповідачу - кімнату 2-3, площею 18 кв.м, кладовку 2-4, площею 2, 6 кв.м, ванну кімнату 2-5, площею 6, 4 кв.м, сарай Б-1, площею 27, 8 кв.м, сарай Б-2, площею 11, 1 кв.м, туалет ? Т, колодязь ? К, що становить 51/100 ідеальних часток будинку, вартістю 13 7181 грн (а.с. 49-82).

Оскільки добровільної згоди щодо спільного можливого варіанту розподілу сторони не дійшли, приймаючи позицію останніх щодо поділу житлового приміщення за варіантом № 2, запропонованим експертом, суд першої інстанції виходив з того, що за даним варіантом відступлення від розміру ідеальної частки є меншим ніж за першим варіантом. Окрім того, з огляду на необхідність переобладнань, судом також було враховано обставину, що на утриманні позивача перебуває неповнолітня дитина.

19 квітня 2017 року рішенням виконавчого комітету за № 175 погоджено представлені варіанти розподілу житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до висновку № 708/12.16 судової будівельно-технічної експертизи від 08.12.2016, як такі, що відповідають будівельним вимогам (а.с. 102).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом ( ст. 13 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно було придбано за особисті кошти апелянта і вартість майна була збільшена за рахунок його коштів та праці після розірвання шлюбу є безпідставними, оскільки останнім не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин, матеріали справи також не містять таких відомостей.

Також, судом не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що квартиру було придбано за кошти його матері, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Так, в п. 3 договору купівлі-продажу від 08.11.2006 зазначено, що продавець ОСОБА_5 особисто отримала повністю від покупця ОСОБА_2, до підписання цього договору, кошти в сумі 24 336 грн за продаж ? частки житлового будинку. При цьому, у договорі також зазначено, що факт повного розрахунку за проданий об'єкт нерухомого майна підтверджується підписом продавця та відсутністю будь-яких претензій фінансового характеру до покупця. В даному випадку, розписка від 08.11.2006, написана власноруч ОСОБА_6, не має ніякого правового значення у справі.

За наведених обставин, суд першої інстанції, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку, що ? житлового будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін є рівними.

Разом з тим, згідно проведеної експертизи та наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2відповідно до рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.03.2007 за № 149 «Про надання дозволів підприємствам, організаціям та громадянам міста на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт об'єктів і приміщень» отримав дозвіл на замовлення проектно-кошторисної документації на прибудову веранди розміром 9.50 х 3.50 м по АДРЕСА_1, яку і здійснив за час перебування у шлюбі.

Матеріали справи не містять відомостей щодо звернення ОСОБА_2до компетентних державних органів із заявою про прийняття об'єкта в експлуатацію. В суді апеляційної інстанції відповідач також вказав, що не звертався для реєстрації прибудови до відповідних органів.

Згідно п. 3.11. Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Наявна в матеріалах справи експертиза проведена з урахуванням зазначених об'єктів, які у визначеному законом порядку не були прийняті в експлуатацію.

Суд першої інстанції на вищевказані вимоги уваги не звернув та здійснив поділ нерухомого майна з урахуванням самочинно зведених споруд.

Окрім того, відповідно до 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом № 55 від 18.06.2007 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041 (надалі - Інструкція) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку (п п. 3.1, 3.3 вказаної Інструкції).

Зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що власником ? частини житлового будинку (квартири № 2) із надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, а іншої ? частини даного житлового будинку - ОСОБА_7 (а.с. 207-210).

Разом з тим, судом першої інстанції не було вирішено питання про залучення до участі у справі співвласника спірного житлового будинку - ОСОБА_7, оскільки поділ (виділ) майна - будинку в натурі безпосередньо впливає на її права та обов'язки, як співвласника даного будинку.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За таких обставин, на користь апелянта з позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до апеляційного суду у розмірі 826,80 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 826,80 (вісімсот двадцять шість гривень 80 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Головуючий Судді

Повний текст складено 20.11.2018.