Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2090/17
Провадження № 2/480/282/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2018 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого-судді Войнарівського М.М., за участю секретаря Трифонової І.О., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунальної організації (установи, закладу) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до комунальної організації (установи, закладу) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01.01.2010 року працювала на посаді медичної сестри (0,5 ставки) та комірника (0,5 ставки) в комунальній організації (установі, закладі) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр. 10.04.2017 року вона була звільнена із займаної посади у зв'язку із ліквідацією закладу за наказом від 03.04.2017 року №43. При цьому, повний розрахунок з нею в частині виплати належних їй сум проведено 24.04.2017 року, тобто із затримкою. У зв'язку із вищевикладеним, позивач ОСОБА_2 просила суд визнати незаконними дії комунальної організації (установи, закладу) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр; стягнути з комунальної організації (установи, закладу) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр на користь позивача ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй при звільненні сум, по день фактичного розрахунку, а саме, починаючи по 10.04.2017 року по 23.04.2017 року включно, тобто за 14 днів.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила суд врахувати надане нею 09.01.2018 року клопотання, відповідно до якого вона просила суд стягнути з відповідача на її користь 2000 гривень - середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй при звільненні сум, по день фактичного розрахунку, а саме, починаючи по 10.04.2017 року по 23.04.2017 року включно, тобто за 14 днів.

Представник відповідача ОСОБА_1 позовну заяву не визнала та просила суд відмовити у її задоволенні. Крім того, зазначила, що комунальна організація (установа, заклад) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр знаходиться в стані припинення.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.01.2010 року позивач ОСОБА_2була прийнята на посаду медичної сестри (0,5 ставки) та комірника (0,5 ставки) в комунальній організації (установі, закладі) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр, про що свідчить запис в трудовій книжці останньої (а.с.6).

10.04.2017 року позивач ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади медичної сестри (0,5 ставки) та комірника (0,5 ставки) у зв'язку із ліквідацією закладу за наказом від 03.04.2017 року №43, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.7).

Як вбачається з виписки по картковим рахункам клієнта ОСОБА_2, повний розрахунок з неюв частині виплати належних їй сум проведено 24.04.2017 року (а.с.8).

Статтею 46 Конституцією України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) працівники мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності.

При звільненні працівника, згідно до ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім.

З вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по дань постановлення рішення.

Згідно п.21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середня одноденна заробітна плата позивача ОСОБА_2, згідно з повідомленням голови ліквідаційної комісії, складає 145 грн 45 коп. Отже, розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні позивача виглядає наступним чином: 145 грн 45 коп * 14 днів затримки розрахунку при звільненні = 2036 грн 30 коп.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Крім того, суд не бере до уваги наданий відповідачем 18.01.2018 року відзив на позовну заяву, оскільки він не відповідає вимогам ст.178 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 2000 грн заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за доцільне, не виходячи за межі заявлених вимог, задовольнити позов у межах заявлених вимог у повному обсязі.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, не виходячи за межі заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до комунальної організації (установи, закладу) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Визнати незаконними дії комунальної організації (установи, закладу) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр в частині затримки виплат, належних звільненій з займаної посади ОСОБА_2 за наказом від 03.04.2017 р. №43.

Стягнути з комунальної організації (установи, закладу) Радсадівський соціально-реабілітаційний центр (місцезнаходження: вул.Шевченка,8, с.Радісний Сад Миколаївський район Миколаївська область, 57160; код ЄДРПОУ 3674117) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; уродженка м.Миколаєва; зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй при звільненні сум по день фактичного розрахунку у сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М.Войнарівський

26.02.2018