ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/653/17 Номер провадження 22-ц/814/166/18Головуючий у 1-й інстанції Лизенко І. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Хіль Л.М.

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

Секретар: Григоришина М.В.,

За участі: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року ухваленого під головуванням судді Лизенко І.В. о 15 год. 00 хв. ( повний текст рішення складено 06.08.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином.Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернуся до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь матеріальні збитки в сумі 22319, 57 грн., що були завдані внаслідок вчинення злочину, а також відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 30.09.2014 року близько 10 год. в магазині «Цукерочка» ОСОБА_3 нанесла один удар правою рукою в ліву скроню голови, від якого вона впала на кафельну підлогу магазину та правою частиною голови вдарилась об підлогу, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозгової травми, струсу головного мозгу та забою м`яких тканин лівої щоки, які згідно висновку експерта № 161 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказувала, що ОСОБА_3 вчинила відносно неї кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

Даним правопорушенням їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 22319,57 грн. (вартість лікування) та моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Зазначала, що моральна шкода полягає у втраті спокою, перенапрузі, психологічному дискомфорті, стресі, душевних стражданнях, що виникли внаслідок правопорушення.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, у сумі 2 169 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 5 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просили скасувати рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування скарги вказували, що судом невірно віднесено витрати за проведення комісійної судово-медичної експертизи до матеріальної шкоди, оскільки витрати за проведення експертизи в розумінні ст. 133 ЦПК України та ст. 118 КПК України є процесуальними витратами, питання їх стягнення повинно було вирішуватися при винесенні вироку по кримінальному провадженню.

В той час, сторони в порядку ст. 126 КПК України вирок в частині вирішення питання про судові витрати не оскаржували. Тому відсутні підстави для стягнення 2169 грн.

Також вказували, що моральна шкода у розмір 5000 грн. є надмірною, та не відповідає конкретним обставинам справи та тяжкості отриманих ушкоджень, а також характеру та розміру моральних страждань позивачки.

08.11.2018 року та 09.11.2018 року від ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні просили апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що вироком Машівського районного суду Полтавської області від 06.12.2016 було встановлено, що 30.09.2014 близько 10.00 год. ОСОБА_3 знаходячись в середині магазину «Цукерочка», що розташований на першому поверсі багатоквартирного будинку по вул. Леніна,42/2 в м. Карлівка Полтавської області під час суперечки з ОСОБА_2, умисно, з метою заподіяння тілесного ушкодження, долонею правої руки нанесла один удар по лівій щоці ОСОБА_2, від якого остання впала на підлогу магазину та правою частиною голови вдарилася об підлогу, внаслідок чого отримала легке тілесне ушкодження у вигляді забою м'яких тканин лівої щоки (а.с. 6-8).

Вказаним вироком визнано винною ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, призначено останній покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн. та звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності (а.с. 6).

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмрі 2169,41 грн. та моральну шкоду в розмірі 700 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13.03.2017 року встановлено обґрунтованість висновків місцевого суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.1 ст. 125 КК України, проте на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку з тим, що після вчинення даного злочину до набрання вироком Машівського районного суду законної сили минуло більше двох років, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито. Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 06.12.2016 скасовано (в тому числі щодо цивільного позову) (а.с. 9-11).

Постановою Верховний Суду від 24 травня 2018 року вирок Машівського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін. (а.с. 232-234).

Верховний Суд прийшов до висновку про правильність висновків суду стосовно доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, а також про правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 232-234).

Зазначене також підтверджується висновками судово-медичних експертиз.

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України доведена, а позивачка має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, із досліджених вище доказів та на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 13.03.2017 року, залишеної без змін судом касаційної інстанції, встановлено вину ОСОБА_3 в нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 30.09.2014 близько 10.00 год. в приміщенні магазину «Цукерочка».

17.02.2016 між ОСОБА_2 та Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи укладено договір про надання послуг - проведення комісійної судово-медичної експертизи (а.с. 65); загальна вартість наданої послуги - 2169,41 грн. (а.с. 66).

З копії квитанції від 04.03.2016 (а.с.64) вбачається, що позивачкою сплачено за проведення експертизи 2169,41 грн.

Таким чином вбачається, що витрати понесені ОСОБА_2 за оплату експертизи це матеріальні збитки на відновлення свого порушеного права.

Порушення права позивачки підтверджується тим, що ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строку давності та провадження по справі закрито, але це нереабілітуюча обставина.

Крім того у постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року вказано стосовно доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину за ч.1 ст. 125 КК України.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь відшкодування за завдану моральну шкоду в сумі 20 000 грн., обґрунтовуючи це стресом, втратою спокою, перенапругою, психологічним дискомфортом, душевними стражданнями, які були викликані правопорушенням та подальшим лікуванням, у зв'язку з цим.

Місцевим судом вірно встановлено, що внаслідок вчинення відповідачкою злочину відносно ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду та оцінено її в розмірі 5000 грн., так як позивачка зазнала душевних та моральних страждань через завдання їй удару та тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно віднесено витрати за проведення комісійної судово-медичної експертизи до матеріальної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки витрати понесені позивачкою за оплату експертизи це матеріальні збитки позивачки на відновлення свого порушеного права.

Доводи апеляційної скарги про те, що моральна шкода в розмірі 5000 грн. є надмірною та такою, що не відповідає конкретним обставинам справи та тяжкості отриманих ушкоджень не беруться до уваги, оскільки місцевий суд визначаючи моральну шкоду в сумі 5000 грн. виходив з фізичних та моральних страждань позивачки, ступеню тяжкості завданих тілесних ушкоджень (легких тілесних ушкоджень), характеру правопорушення.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують апеляційний суд приходить до висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч.1 п.1, ст. 375,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна