Номер провадження: 22-ц/785/6027/18
Номер справи місцевого суду: 522/4623/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття нежилого приміщення,

встановив:

10 березня 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття нежилого приміщення.

Позовні вимоги мотивував тим, що він являється власником нежилого приміщення першого поверху, загальною площею 55,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (далі - нежиле приміщення), яке 19.09.2016 р. було затоплене. Згідно Акту обстеження від 26.09.2016 р., складеного комісією КП «ЖКС «Порто-Франківський», причиною затоплення було халатне відношення до проведених робіт по заміні водопроводу власниками АДРЕСА_1 - ОСОБА_6, АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 ОСОБА_4, АДРЕСА_3 - ОСОБА_7, які проводились у дворі і в парадній будинку по АДРЕСА_5. При виконанні вищезгаданих робіт був порушений гідроізоляційний шар в місцях примикання твердого покриття двору до фасаду споруди, внаслідок чого випадіння опадів 19.09.2016 р. призвело до затоплення нежилого приміщення на першому поверсі зі сторони Польського узвозу на площу 8,5 кв.м.

Внаслідок залиття, в нежилому приміщенні позивача терміново потрібно було провести ремонтні роботи, оскільки знаходитись там стало небезпечно для людини, зважаючи на сирість, та на те, що почала з'являтись цвіль. Згідно Звіту №09/126/26 про оцінку розміру матеріального збитку, який складено експертом-оцінювачем ПП «Дельта-Консалтінг», ринкова вартість робіт по усуненню шкоди, спричиненої майну ОСОБА_5, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 складає 20 924,00 грн. з ПДВ. Крім цього, ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 1500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №09/28.

Всі звернення до відповідачів щодо добровільного відшкодування завданих збитків виявилися марними. Претензії відправлені позивачем поштовим зв'язком на ім'я відповідачів, були поверненні з поміткою на конверті «неможливо застати вдома».

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні з наведених підстав позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року позов ОСОБА_5 було задоволено частково та було стягнуто з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 20924 грн. та судові витрати. В іншій частині позову було відмолено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 19 червня 2018 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до нього - ОСОБА_3 ОСОБА_4 відмовити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що діями відповідачів позивачу завдані матеріальні збитки на суму 20924 грн., а тому з них підлягають стягненню вказані збитки на користь позивача.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивач мотивував тим, що він являється власником нежилого приміщення першого поверху, загальною площею 55,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4. Вказане нежиле приміщення позивача було затоплене 19.09.2016 року.

Згідно Акту обстеження від 26.09.2016 року, складеного комісією КП «ЖКС «Порто-Франківський», причиною затоплення було халатне відношення до проведених робіт по заміні водопроводу власниками АДРЕСА_1 ОСОБА_6, АДРЕСА_2 ОСОБА_3, АДРЕСА_3 ОСОБА_7, які проводились у дворі і в парадній будинку по АДРЕСА_5. При виконанні вищезгаданих робіт був порушений гідроізоляційний шар в місцях примикання твердого покриття двору до фасаду споруди, внаслідок чого випадіння опадів 19.09.2016 р. призвело до затоплення нежилого приміщення на першому поверсі зі сторони Польського узвозу на площу 8,5 кв.м. (а.с.12).

Враховуючи, що в нежилому приміщенні позивача почала з'являтись цвіль та сирість, яка виникла внаслідок залиття нежилого приміщення, та зважаючи на те, що в ньому знаходитись стало небезпечно для людини, в ньому терміново було необхідно провести ремонтні роботи,

Згідно Звіту №09/126/26 про оцінку розміру матеріального збитку, який складено експертом-оцінювачем ПП «Дельта-Консалтінг», ринкова вартість робіт по усуненню шкоди, спричиненої майну позивача ОСОБА_5, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, складає 20 924,00 грн. з ПДВ. Також ним було понесені витрати на проведення експертизи в сумі 1500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №09/28 (а.с.14-27).

Крім того, завдання позивачу прямої шкоди підтверджується первинною документацією щодо ремонту, а саме Зведеним актом надання послуг №1/12 від «02» грудня 2016 року, відповідно до якого вартість ремонтно-відновлюваних робіт та використаних матеріалів склала 21 221,67 грн., з яких вартість послуг з проведення виконавцем ремонтно-відновлювальних робіт становить 16 150,00 грн., вартість матеріалів виконавця становить 5 071, 67 грн., що підтверджується товарними чеками та видатковими накладними (а.с.37-38).

Також в листі КП «ЖКС «Порто-Франківський» на ім'я ОСОБА_5 від 25.10.2017 року № 2907/21 зазначено, що дійсно було проведено заміну металевої водопровідної труби на поліпропіленову, нова труба підведена до квартир 10, 11 і 36 в будинку №3 по вул. Леха Качинського, виконана з матеріалу «поліпропілен» і відповідає всім ДБН і СНіП. До 19.09.2016 р. до квартир 10, 11, 36 за вищезазначеною адресою були прокладені труби сталеві. Врізка на дані квартири виконана в загальному коридорі кв. 14-15 за допомогою наскрізного проколу зовнішньої стіни у двір, трубопровід прокладений всередині дворового фасаду (заштроблений в зовнішню стіну і заштукатурений) входить в загальний коридор кв.10, 36» (а.с.95).

При цьому, матеріали справи не мають доказів того, що вказані ремонтні роботи були проведені відповідачами за погодженням з відповідними на те службами та за наявності необхідної проектної документації.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Пунктом 9 вищезазначеної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, враховуючи, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, то суд правильно вказав, що саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу. Тобто, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як було зазначено вище, згідно Звіту №09/126/26 про оцінку розміру матеріального збитку, який складено експертом-оцінювачем ПП «Дельта-Консалтінг», ринкова вартість робіт по усуненню шкоди, спричиненої майну ОСОБА_5, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, складає 20 924,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн., та витрати на проведення звіту у розмірі 1500 грн.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги - представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_3 не має відношення до заливу нежилого приміщення позивача, так як на момент залиття приміщення перебував за межами України, вищевказаного висновку суду не спростовують, оскільки ремонті роботи проводились саме по заміні труби у тому числі і у квартиру АДРЕСА_7 відповідача ОСОБА_3 Для виконання цих робіт відповідачам не обов'язково їх проводити особисто та бути присутніми при їх виконанні.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідачі не були належним чином викликані до суду першої інстанції, також є безпідставними, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідачі були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, як згідно поштових повідомлень (а.с. 106), так і через представників відповідачів: ОСОБА_6 - ОСОБА_11, ОСОБА_3 - ОСОБА_10, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК УКраїни (а.с.109).

Також заявник апеляційної скарги не надав суду доказів того, що один з відповідачів помер, і матеріали справи не мають жодних доказів цих обставини, а тому доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що суду було відомо про смерть одного з відповідачів, є безпідставними і такими, що не підтверджені жодними доказами, які маються в матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у представника заявника апеляційної скарги - ОСОБА_10 та в інших відповідачів була можливість надати відповідні докази по справі і заперечення проти ухваленого судового рішення, оскільки вони були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, як ОСОБА_12 - представник ОСОБА_3, так і ОСОБА_13 - представник ОСОБА_6, однак до суду двічі не з'явились (а.с.80, 141, 172, 194, 196-197).

При цьому, колегія суддів задовольнила заяву представника апелянта ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_10 про відкладення розгляду справи, призначеної на 18.09.2018 року, на 14.00 год. (а.с.190, 192). Однак аналогічне друге клопотання про відкладення розгляду справи, було залишено колегією суддів без задоволення, враховуючи строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції і ненадання належних доказів адвокатом ОСОБА_10 про неможливість його участі у справі в суді апеляційної інстанції 06.11.2018 року (а.с.202).

Крім того, судом апеляційної інстанції було враховано, що всі відповідачі були належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується відповідними даними із «Нової пошти».

Так, згідно вказаної інформації відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 одержали повістки від суду 20.09.2018 року, які були відправлені представником позивача ОСОБА_9 - 18.09.2018 року (а.с.194, 205-210).

При цьому жодної відмітки про те, що хтось із відповідачів помер, «Нова пошта» також суду не повідомила.

Не повідомили про це також інші учасники справи та члени їх родини.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому разі особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважав, що всі учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим вирішив слухати справу за участю представника позивача - ОСОБА_9, та на підставі наявних у справі доказів, без участі відповідачів та їх представників, участь яких у даній справі є необов'язковою.

Більше того, колегією суддів враховано, що дана справа відноситься до малозначних, а тому її розгляд передбачений без виклику осіб до суду апеляційної інстанції, як то передбачено ч.13 ст.7, п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України.

Колегією суддів також враховано, що судове рішення оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, оскільки в апеляційній скарзі представник останнього просить ухвалити рішення лише про відмову в задоволенні позовних вимог саме до ОСОБА_3

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що суд не вказав, хто із відповідачів і в якій мірі винен перед позивачем, крім того, не вказав, яка сума збитків підлягає стягненню з кожного з відповідачів, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ухваленого судового рішення, сума збитків підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, як то передбачено ст. 543ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра