АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/4923/17 Головуючий І інстанції : Труханович В.В.
Провадження № 22ц/790/953/18 Суддя-доповідач: Кісь П.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року (суддя Труханович В.В.) у цивільній справі №639/4923/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

21 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, відповідно до якого просив суд: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 546 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 06 вересня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала в борг грошові кошти в загальному розмірі 56 000, 00 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 6 жовтня 2014 року.

В подальшому, 10 квітня 2016 року між ОСОБА_6, від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір відступлення права вимоги.

Пунктом 4 договору позики передбачена сплата процентів від суми позики по одній з процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (у розрахунку): 5% процентів у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково; 20 % процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково.

Відповідач не платив проценти згідно договору позики починаючи з 6 вересня 2014 року, внаслідок чого станом на 27 лютого 2015 року утворилася заборгованість у сумі 546 000, 00 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 06.09.2014 року у розмірі 73 360, 00 грн. (сімдесят три тисячі триста шістдесят гривень 00 копійок), яка складається з: суми основної заборгованості - 56 000, 00 грн. та суми заборгованості за відсотками - 17 360, 00грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, зокрема вказує, що суд першої інстанції неправильно витлумачив п. 4.2. договору позики, що призвело до помилкового висновку про обмеження розміру відсотків, які підлягають сплаті (стягненню) за користування грошима, 31% від суми позики.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подала.

Зважуючи на викладене та приписи ст.ст.43, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю учасників, які не з'явилися у судове засідання.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції виходив з того, що п. 4 договору позики від 06.09.2014 року встановлено обмеження розміру відсотків, які підлягають сплаті (стягненню) за користування грошима та становить 31% від суми позики.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Судовим розглядом встановлено, що 06 вересня 2014 року між ОСОБА_5 (позичальник) та ОСОБА_6 (позикодавець) було укладено договір позики.

Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму готівкою в розмірі 56 000, 00 гривень, еквівалент 4 000, 00 доларів США, зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06 жовтня 2014 року в місті Харків. Сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається одноособово позикодавцем на день платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до п. 2 Договору позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання Договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що він свої зобов'язання за договором позики виконав, а отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5 не повернула позикодавцеві суму позики у встановлений договором строк.

Частина перша статті 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 4 Договору позики від 06.09.2014 року позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок, вказаних в пункті один раз на сім днів на суму позики. Розмір і порядок одержання процентів, встановлюється договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на сім днів у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок ( з розрахунку):

А) 5 % процентів у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково

Б) 20% процентів за сім календарних днів, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).

Проценти, які сплачуються позикодавцю не є неустойкою. Позичальник має право обрати одну з фіксованих процентних ставок (альтернативне зобов'язання). Позичальник зобов'язується сплачувати на користь позикодавця проценти за кожні сім днів, починаючи з 06.09.2014 року, за однією з процентних ставок, визначених у п. 4 Договору.

Проценти виплачуються на залишкову (неповернену) суму позики, не пізніше останнього числа восьмого дня за тим за який проводиться оплата - у разі сплати процентів за умовами визначеними в підпункті «а» пункту 4 Договору; або до настання першого дня за який проводиться оплата - в разі сплати процентів за умовами визначеними у підпункті «б» пункту 4 Договору. Сплата процентів повинна здійснюватися позичальником лише всією сумою за відповідні сім днів й одним платежем. Заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором не повинна складати більше 31 % від суми позики.

10 квітня 2016 року між ОСОБА_6, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_8 від 29.05.2013 року діє ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір відступлення права вимоги. ( а.с. 8)

Відповідно до п. 1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за договором позики від 06.09.2014 року, на суму 56 000, 00 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06 жовтня 2014 року в м. Харкові, укладеним між первісним кредитором і ОСОБА_5, в обсягах та на умовах, установлених договором між первісним кредитором і боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до п. 2 Договору про відступлення права вимоги від 10.04.2016 року первісний кредитор передав в момент підписання Договору новому кредитору документи, що засвідчують право вимоги, зазначене в п. 1 Договору.

Отже, до ОСОБА_4 перейшли всі права позикодавця за договором позики від 06.09.2014 року.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1 Договору позики від 06.06.2014 року строк виконання зобов'язання був визначений як 06 жовтня 2014 року

Згідно п.6 вказаного Договору в разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником будь-якої умови Договору, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового виконання його обов'язків за договором.

Відповідно до п. 7 Договору позики від 06.09.2014 року в разі невиконання позичальником у одноденний строк вимоги позикодавця про дострокове виконання його зобов'язань за Договором відповідно до п. 4 Договору - позикодавець має право звернутись до суду з заявою про стягнення з позичальника усіх грошових коштів, котрі позичальник зобов'язаний був сплатити на користь позикодавця відповідно до умов Договору, у тому числі: грошових коштів у сумі визначеній у пункті 1 Договору ( з урахуванням індексу інфляції та річних процентів за ст. 625 ЦК України), процентів, неустойки (штрафу, пені) та збитків. Сторони погоджуються, що у такому випадку зазначена заява буде мати безспірний характер й ані з неї, ані з доданих до неї документів - не може вбачатися спір про право.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час сума боргу залишається неповернутою, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 56 000, 00 грн.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування позикою, то п. 4 Договору позики від 06.09.2014 року встановлено, що відсотки сплачуються починаючи з 06.09.2014 року у розмірі 5 % процента у день, за період, за який проценти не були сплачені достроково.

Позивач просив суд стягнути відсотки за користування позикою станом на 27 лютого 2015 року.

Отже, загальна кількість днів на які підлягають нарахуванню відсотки складає з 06.09.2014 року по 27.02.2015 року - 175 календарних днів.

Враховуючи те, що сума боргу становить 56 000, 00 грн., то сума нарахованих відсотків за період 06.09.2014 року по 27.02.2015 року складає 490 000, 00 грн. ( 56 000, 00 грн. Х 5% / 100 Х 175 дні = 490 000, 00 грн.)

Однак, як зазначалось вище, п. 4 Договору позики від 06.09.2014 року встановлено, що Заборгованість позичальника по сплаті процентів за Договором не повинна складати більше 31 % від суми позики.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість позичальника по сплаті процентів, яка підлягає стягненню за Договором не повинна перевищувати 17 360, 00 грн. (56 000, 00 грн. / 100% Х 31 % = 17 360, 00 грн.)

Щодо доводів апеляційної скарги про інше тлумачення відповідних положень договору, то вони не ґрунтуються на буквальному значенні слів і понять, які містить договір, та колегія суддів не може з ним погодитися, в тому числі, враховуючи і місце розташування в договорі відповідного положення.

Тлумачення змісту договору, на яке посилається апелянт, за яким можливе стягнення з особи за користування грошима на протязі менше ніж 6 місяців процентів у сумі, яка майже в 9 разів перевищує суму самої позики, суперечило б закріпленим в ст. ст. 3, 509, 627 ЦК України принципам справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності.

Крім того, позивач не був стороною договору при його укладанні, та не надав належних та допустимих доказів про наміри його сторін при укладанні договору, мету, зміст попередніх переговорів, які б підтверджували наведене ним тлумачення п. 4 договору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді колегії: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський