Справа № 167/467/18
Провадження №2/167/237/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Сіліча І.І.,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що вона є донькою та відповідач ОСОБА_4 сином ОСОБА_7 18.06.2003 року матір склала на її імя заповіт, яким заповіла будинок із земельною ділянкою, що розміщені по вул. Січових Стрільців, 8, у м. Рожище Волинської області. З моменту купівлі будинку і по листопад 2017 року вона з матірю і донькою проживали в ньому. Позивач самостійно обставляла будинок, брала кредити і позики на ремонти, на облаштування будинку, було розроблено проект газопостачання та підключено будинок до газопостачання. Всі витрати по утриманню будинку також оплачувались нею. Для того, щоб утримувати будинок та смію, вона змушена була регулярно їздити на заробітки до інших країн. Брат ОСОБА_4 мав свою смію і свій будинок в с. Топільне Рожещенського району. В 2014 році після перенесеного важкого двостороннього запалення легені, у матері почалися проблеми із психічним здоровям. ЇЇ мова стала нелогічною, без звязку. Час від часу матір стала звинувачувати її у неіснуючих проблемах, стала губити речі, документи. У звязку з цим її донька ОСОБА_8 09.08.2016 року звернулася до Рожищенського районного суду із заявою про визнання ОСОБА_7 недієздатною та про встановлення опіки над нею. Вході судової справи 16.05.2017 року було проведено судово-психіатричну експертизу, висновком якої встановлено, що ОСОБА_7 виявляє ознаки психорорганічного синдрому з емоціно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Незважаючи на це 09.08.2017 року брат забрав матір з дому та повіз до нотаріуса. 15.08.2017 року Рожищенським районним судом було ухвалено рішення, яким ОСОБА_7 визнано недієздатною та призначено опікуном ОСОБА_8 07.11.2017 року ОСОБА_7 померла. 12.12.2017 року вона звернулася в Рожищенську районну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7. Водночас їй було повідомлено, що її матір 09.08.2017 року, за кілька днів до визнання її недієздатною, склала заповіт на імя ОСОБА_4

Просить визнати недійсним заповіт від 09.08.2017 року, складений ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі № 1053 та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, Вважають, що оспорюваний заповіт складений і посвідчений з дотриманням вимог закону. Просять у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: Волинська обл., м. Рожище, вул. Січових Стірльців, буд. 8, земельна ділянка, на якій він розташований, належали на праві власності ОСОБА_7, що підтвердужється договором купівлі продажу житлового будинку від 08.05.2002 року та договором купівлі продажу земельної ділянки від 08.05.2002 року (а.с. 14-15).

Позивач ОСОБА_2 була дочкою та відповідач ОСОБА_4 сином ОСОБА_7, що не заперечується сторонами по справі.(а.с. 12)

18.06.2003 року ОСОБА_7 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_9, реєстровий номер 244 (а.с. 16), відповідно до якого ОСОБА_7 житловий будинок із земельною ділянкою, які розміщенні по вул. Січових Стірльців, 8 у м. Рожище Волинської області заповіла, позивачу по справі.

Судом встановлено, що 09.08.2016 року ОСОБА_8, яка є дочкою позивача, подала до Рожищенського районного суду заяву про визнання ОСОБА_7 недієздатною та призначення її опікуном, що підтверджується копією заяви про визнання недієздатною(а.с. 47-48). По даній судовій справі 30.03.2017 року, для встановлення психічного стану ОСОБА_7, було призначено судово-психіатричну експертизу (а.с. 51-52).

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 132 від 08.06.2017 року, що ОСОБА_7 виявляє ознаки психорорганічного синдрому з емоціно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(а.с. 53-56).

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 15.08.2017 року, ОСОБА_10 визнано недієздатною та опікуном призначено ОСОБА_8.(а.с. 58-59).

09.08.2017 року ОСОБА_7 було складено новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6, реєстровий номер 1053 (а.с. 78), відповідно до якого ОСОБА_7 житловий будинок із земельною ділянкою, які розміщенні по вул. Січових Стірльців, 8 у м. Рожище Волинської області заповіла, відповідачу по справі.

07.11.2017 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.11.2017 року, серія І-ЕГ № 209456 (а.с. 60).

Поняття, право на заповіт та право заповідача на призначення спадкоємців передбачено нормами статей 1223, 1234, ЦК України.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що заповітом є особисте розпорядження заповідачем своїм майном на випадок своєї смерті і саме заповідач може призначити своїм спадкоємцем одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Право на спадкування, як це передбачає ст. 1223 ЦК України, мають особи, визначені у заповіті, і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Таким чином, право на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_7 набула особа, визначена в останньому в заповіті, а саме відповідач ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїй дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними; нормативно-правовий акт № 9 від 06.11.2009", постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 132 від 08.06.2017 року,, який сторонами не заперечується, вбачається що ОСОБА_7 виявляла ознаки психорорганічного синдрому з емоціно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(а.с. 53-56). Обєктивних підстав ставити під сумнів висновок вищевказаної експертизи у суду немає.

А тому в силу свого психічного захворювання ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення оспорюваного заповіту 09.08.2017 року.

Клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи або комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи відповідачем та його представником в ході судового розгляду справи не заявлялося.

Крім того, факт не усвідомлення ОСОБА_7 значення своїх дій та неможливості керувати ними в момент вчинення заповіту підтверджується цілим рядом інших досліджених судом доказів.

Так, з наданих в судовому засіданні показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, вбачається, що протягом кількох років у ОСОБА_7 проявлялися неадекватна поведінка, побутова безпорадність, неохайність, некомунікабельність, нездатність правильно розуміти реальну явища реальної дійсності, протягом останнього року життя як загальний стан здоровя, так і психічний стан здоровя останньої значно погіршився.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_7 на час вчинення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв'язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Доказів іншого, відповідачем та його представником відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України, суду не надано.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.1).

Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, то за таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 16300 грн..

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, позивач та представник позивача не надали суду детальний опис робіт, виконаних адвокатом, договір про надання послуг професійної правничої допомоги. За таких обставин суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст. 16, 203, 225 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 178, 247, 263, 265, 268, 272, 280, 282, 283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт від 09.08.2017 року, складений ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі № 1053.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 оплачений судовий збір в сумі 704(сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.11.2018 року.

Суддя Рожищенського

районного суду ОСОБА_19