Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 343/2448/16-ц

провадження № 61-25436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК»,

представники відповідача - Кошарський Олег Володимирович, Ковалик Віталій Васильович, НьорбаОлена Михайлівна,

третя особа - ОСОБА_9,

третя особа - ОСОБА_10,

третя особа - приватний нотаріус Ананевич Оксана Михайлівна,

третя особа - Центр надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року у складі суддів Томин О. О., Мелінишин Г. П., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» (далі - ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», банк), треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватний нотаріус Ананевич О.М., Центр надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації, вимог якого збільшив під час розгляду справи та просив: визнати припиненими іпотечні договори зареєстровані в реєстрі за номерами 4336, 4334, посвідчені приватним нотаріусом Долинського нотаріального округу Іваночко О. М.; зняти заборону на відчуження нерухомого майна та виключити запис із реєстраційними номерами 5989231, 5989340 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1; зобов'язати банк повернути оригінали документів на вказане нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що 07 листопада 2007 року між позивачем та АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Іваночко О. М., згідно з яким, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 лютого 2010 року також було укладено договір поруки між позивачем, ОСОБА_9 та банком.

Станом на 27 квітня 2016 року взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо основного зобов'язання позивач виконав у повному обсязі.

Разом з тим, незважаючи на повне погашення тіла кредиту та відсотків, позивачу відмовлено у наданні довідки для зняття заборони на відчуження квартири та вилучення іпотеки.

Також у припиненні іпотеки та заборони на відчуження майна було відмовлено приватним нотаріусом Ананевич О. М., яким посвідчувався договір іпотеки, та керівником-адміністратором Центру надання адміністративних послуг Долинської РДА.

Вказані дії позивач вважаються незаконними, у зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду від 04 травня 2017 року у складі судді Тураша В. А. позов задоволено.

Визнано припиненими іпотечні договори від 07 листопада 2007 року, укладені між ОСОБА_4 та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК», які посвідчені приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Іваночко О. М. та зареєстровані в реєстрі за №4336 та за №4334.

Знято заборону на відчуження нерухомого майна та виключено запис із реєстраційними номерами 5989231, 5989340 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» повернути ОСОБА_4 оригінали документів, які підтверджують право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Долинського районного суду від 17 липня 2017 року у складі судді Тураша В. А. доповнено рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року.

Вирішено також зняти заборону на відчуження нерухомого майна та виключити запис із реєстраційним номером 21159841 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, магазину загальною площею 28,9 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щозабезпечені договорами іпотеки зобов'язання за договором про готівковий кредит та за договором про іпотечний кредит є виконаними, а тому зобов'язання за договорами іпотек, як похідні від кредитного договору, є припиненими. При цьому, твердження представників відповідача про те, що заборгованість по пені, неустойці, 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами, а також заборгованість за невиконання пункту 4.2.6 договору про готівковий кредит є складовою кредитних зобов'язань не ґрунтуються на вимогах закону та відхилені судом.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету від 26 березня 2009 року та на підставі акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 26 грудня 2008 року, змінено назву, площу, адресу нерухомого майна, із квартири АДРЕСА_1,

та 19 травня 2009 року ОСОБА_4 Долинською міською радою видано свідоцтво про право власності на вищезазначене нерухоме майно.

12 березня 2010 року між сторонами укладено додатковий договір, що є невід'ємною частиною до договору іпотеки від 07 листопада 2007 року та внесено заборону на відчуження нерухомого майна в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна на магазин, загальною площею 28,9 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1.

Під час ухвалення рішення судом першої інстанції не було враховано, що відносно спірного об'єкта існує інше обтяження, яке заважає позивачу розпорядитись своїм майном, а саме існує обтяження за номером 21159841 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна заборона на відчуження нерухомого майна, магазину, загальною площею 28,9 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1.

У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі додаткового рішення та доповнення резолютивної части рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року про зняття заборони на відчуження нерухомого майна та виключення відповідного запису також щодо магазину, загальною площею 28,9 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» задоволено частково. Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що договором про готівковий кредит від 07 листопада 2007 року та договором про іпотечний кредит від 07 листопада 2007 року передбачено, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки банку суми кредиту, процентів, комісії та неустойки, визначених цим договором. За умовами цих договорів, вони діють до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Разом з тим, належних і допустимих доказів на підтвердження факту погашення в повному обсязі на підставах, встановлених договором, заборгованості ОСОБА_4 та ОСОБА_10 перед ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» за договором про готівковий кредит 07 листопада 2007 року та договором про іпотечний кредит від 07 листопада 2007 року матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зобов'язання за кредитними договорами не припинилися, у зв'язку із чим, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для обтяження майна позичальника, є необґрунтованим.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене ним рішення із залишенням в силі рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту погашення в повному обсязі заборгованості за кредитними договорами перед ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», та не враховано, видані Фондом гарантування вкладів дві довідки (розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за договором про іпотечний кредит від 07 листопада 2007 року та розрахунок заборгованості ОСОБА_10. за договором про готівковий кредит від 07 листопада 2007 р ), у яких вказано, що заборгованість по кредиту та по процентах за користування кредитом по вказаним договорам відсутня.

Також апеляцій суд безпідставно відхилив посилання позивача на правовий висновок Верховною Сулу України, викладений у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-2127цс15, вважаючи його таким, що стосується неправомірності включення до кредитного зобов'язання нарахованих банком штрафних санкцій за неналежне виконання договору іпотеки, а не кредитного договору.

Такі висновкі апеляційного суду не відповідають викладеному у цій постанові висновку Верховного Суду України, оскільки у цій справі, як і у справі, що була предметом перегляду Верховним Судом України, зобов'язання за іпотечним договором припинилося в силу закону внаслідок припинення зобов'язання за основним кредитним договором, оскільки заборгованість за кредитом відсутня, а нараховані на підставі договору про іпотеку штрафні санкції не є частиною кредитної заборгованості.

Висновки апеляційного суду та посилання відповідача про те, що існують невиконані перед банком зобов'язання за іпотечним договором у вигляді несплаченої іпотекодавцем суми штрафу, суперечать вимогам закону.

При тому, що з позовними вимогами до позивача про стягнення пені, комісії чи штрафів банк в межах позовної давності не звертався.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційна скарга банку була подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і в оскаржуваному рішенні апеляційний суд питання про його поновлення не вирішував. Також апеляційним судом порушено норми Закону України «Про судовий збір», оскільки переплачену банком суму не повернуто останньому, а стягнуто з позивача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 07 листопада 2007 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», та ОСОБА_10 укладено договір про готівковий кредит, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США на строк з 07 листопада 2007 року по 06 листопада 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5% річних на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_4, який виступив майновим поручителем ОСОБА_10, та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» 07 листопада 2007 року укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Також, 07 листопада 2017 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 39 600 доларів США, на строк з 07 листопада 2007 року по 06 листопада 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13% річних для купівлі житлової квартири.

В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

На вказаний об'єкт нерухомого майна накладено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 5989231 та 5989340. Зареєстровано 07 листопада 2007 року реєстратором: приватний нотаріус Ананевтич О. М.

Позивач звертався до реєструючих органів з питаннь виключення запису з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна та зняття заборони на відчуження.

Листом Центру надання адміністративних послуг Долинської РДА від 21 листопада 2016 року та листом приватного нотаріуса Долинського міського нотаріального округу Ананевич О. М. від 04 січня 2017 року позивачу надано відповідь, що для вилучення заборони мають бути подані безспірні докази виконання зобов'язання та перелік документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, що регламентується Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Станом на 30 січня 2017 року за договором про готівковий кредит від 07 листопада 2007 року, отриманого ОСОБА_10, за останнім рахується заборгованість у розмірі 3444,07 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 30 січня 2017 року еквівалентно 93 723,75 грн, з яких: 603,18 долари США - пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту; 109,73 доларів США - пеня/неустойка за прострочення сплати процентів; розмір процентів (3% річних згідно зі статтею 625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами, а саме кредитом - 67,02 доларів США; розмір процентів (3% річних згідно зі статтею 625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами, а саме процентами - 12,19 доларів США; неустойка за невиконання пункту 4.2.6 договору про готівковий кредит (неподання до банку документів про страхування предмету застави/іпотеки та сплату страхових сум) - 2651,95 доларів США.

Станом на 03 лютого 2017 року за ОСОБА_4 за укладеним ним договором рахується заборгованість у розмірі 15 185,54 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України, станом на 03 лютого 2017 року еквівалентно 409 988,11 грн, яка складається з: 1968,92 доларів США - пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту; 390,26 доларів США - пеня/неустойка за прострочення сплати процентів; 227,19 доларів США - розмір процентів (3% річних згідно зі статтею 625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами, а саме кредитом; 45,04 доларів США - розмір процентів (3% річних згідно зі статтею 625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами, а саме процентами; 12554,13 доларів США - неустойка за невиконання пункту 4.2.6 договору про готівковий кредит (неподання до банку документів про страхування предмету застави/іпотеки та сплату страхових сум).

Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 509, 526, 598 ЦК України, статей 1, 7 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється лише у разі припинення у повному обсязі основного зобов'язання, забезпечення якого передбачено іпотечним договором. Тобто часткове припинення основного зобов'язання, зокрема шляхом його виконання, за загальним правилом, не має наслідком припинення забезпечувального зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Виходячи з загальних засад змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з їх виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Умовами договору про готівковий кредит та договору про іпотечний кредит передбачено відповідальність позичальника за порушення умов договору, зокрема, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк має право нарахувати позичальнику неустойку за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначено в п. 1.1 цього договору, від суми заборгованості (пункти 7.1 кредитного договору).

У пунктах 6.1 кредитних договорів встановлено, що забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, комісії, неустойки за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає застава/іпотека.

Пунктами 4.2.6 кредитних договорів передбачено, що позичальник зобов'язаний не пізніше дати укладення цього договору та іпотечного договору, за яким в іпотеку передається майно (житлова квартира, площею 28,38 м2 по АДРЕСА_1) з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, застрахувати за власний рахунок предмет іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного року 0,24 % вартості предмету іпотеки.

Позичальник також зобов'язується не пізніше дати закінчення договору страхування майна, наданого банку у заставу, здійснювати подальше щорічне страхування предмету іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії строком не менше, ніж на один календарний рік.

У пункті 7.2 кожного кредитного договору, укладеного між сторонами передбачено, що банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником пункту 4.2.6 цього договору за кожен факт порушення.

Вказаними пунктами кредитних договорів, саме як основних зобов'язань, встановлено умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань, виходячи з характеру цих договорів на період їх дії.

Пунктом 2.4 договору про готівковий кредит від 07 листопада 2007 року та договору про іпотечний кредит від 07 листопада 2007 року передбачено, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки банку суми кредиту, процентів, комісії та неустойки, визначених цим договором.

Пунктом 9.4 вказаних договорів передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Пунктом 6.3 договорів іпотеки від 07 листопада 2007 року передбачено, що договір діє до повного виконання зобов'язань іпотекодавцем за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції, дав належну оцінку наведеним вище обставинам та умовам укладених між сторонами кредитних договорів, встановивши, що заборгованість за основними (кредитними) зобов'язаннями у повному обсязі не погашена, зокрема щодо нарахованої пені/неустойки за прострочення сплати кредиту та пені/неустойки за прострочення сплати процентів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення обтяження, у зв'язку із чим правомірно відмовив у позові.

Доказів належного виконання грошових зобов'язань за кредитними договорами, зокрема щодо сплати нарахованої пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, позивачем не надано.

На підтвердження повного виконання зобов'язанання за кредитними договорами останній обмежився посиланням на погашення основної суми боргу та процентів, при цьому не спростував відсутності у нього заборгованості по пені за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати процентів, нарахованої відповідно до умов кредитних договорів, зокрема за порушення основного зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-2127цс15, з тих підстав, що вказаний висновок стосується неправомірності включення до кредитного зобов'язання нарахованих банком штрафних санкцій за неналежне виконання саме договору іпотеки в частині несвоєчасного страхування предмета іпотеки та ненадання банку відповідних документів, а не кредитного договору, як основного зобов'язання, яким, як у справі, що є предметом перегляду, передбачено нарахування відповідних сум, зокрема пені порушення строків погашення кредиту та процентів.

Колегія суддів не приймає посилання заявника у касаційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-2127цс15, з цих же підстав, та крім наведеного виходить з того, що наявність нарахованої та непогашеної пені за порушення строків погашення кредиту та процентів не дає підстав для припинення зобов'язання за договором іпотеки, який є похідними від кредитного договору, оскільки сплата лише основної суми боргу та процентів, не свідчить про належне виконання зобов'язання за кредитом і відсутність заборгованості.

Посилання у касаційній скарзі на розгляд апеляційним судом справи без вирішення питання про поновлення банку строку на апеляційне оскарження є безпідставними, оскільки строк на апеляційне оскарження ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» поновлено ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року, при відкритті апеляційного провадження.

Інші доводи касаційної скарги на правильність і законність рішення суду апеляційного суду не впливають, висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовують.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська