Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2018 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що за умовами договору позики від 26 жовтня 2011 року, укладеного між нею та ОСОБА_3, останній отримав від неї грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, як зобов'язався повернути до 01 листопада 2013 року. ОСОБА_3 позику повернув частково -10 963 доларів США, у зв'язку з чим суму заборгованості становить189 037 доларів США, що еквівалентно 2 251 430,67 грн. Зазначала, що сторони погодили, що у разі прострочення термінів повернення позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 20%. Ураховуючи наведене загальна сума боргу по договору позики становить 2 701 716,80 грн., що включає в себе 225 1430,67 грн. боргу по договору позики та 450 286,13 грн. штрафу. Вказувала, що 12 квітня 2014 року їй стало відомо, що 28.10.2013 року ОСОБА_3 помер. За наявною у неї інформацією, спадкоємцями є його дружина ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Враховуючи наведене, просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суму боргу в межах вартості майна, одержаного в спадщину від ОСОБА_3 в розмірі, який відповідає належній кожному частці у спадщині.

В подальшому ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, в якій просила накласти стягнення на спадкове майно, яке лишилося після смерті ОСОБА_3, а саме: земельну ділянку, площею 0,1564 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території с.Геронимівка Черкаського району Черкаської області по вул.Польовій,30, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, з початковою ціною 80 000 грн; 2/3 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарсько - побутових будівель, що знаходяться в.Геронимівка Черкаського району Черкаської області по вул. Кулакова,16, які належали ОСОБА_3, із яких 1/3 частка на підставі договору дарування, та 1/3 частка на підставі договору купівлі-продажу, з початковою ціною 400 000 грн; 1/2 частку у праві власності на двох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, площею 52,7 кв. м, яка належала ОСОБА_3 В.С. на підставі договору купівлі-продажу, з початковою ціною 135 000 грн; 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки MAZDA, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з початковою ціною 150 000 грн; 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки IVECO-MAGIRUS, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, який належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з початковою ціною 80 000 грн. Шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, для задоволення її вимог в розмірі 5 230 305,96 грн.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила визнати недійсним договір позики від 26 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3Позов мотивувала тим, що оскаржуваний договір підписаний від імені ОСОБА_3 останній не підписував та не отримував кошти від ОСОБА_1 Вважала, що підпис зроблений іншою особою, а не особисто ОСОБА_3 Зазначала, що в п.1.4 оскаржуваного договору позики містить положення в якому зазначено, що «гарантією повернення позичальником позики є власне майно, а також майно товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода», про що свідчить відтиск печатки на даному договорі». ТОВ «Злагода» є юридичною особою, зареєстрованою у відповідності до вимог законодавства України та діє з дотриманням положень Статуту товариства.

Згідно п. 8.2 Статуту ТОВ «Злагода» до компетенції зборів учасників товариства належить: з) затвердження угод, укладених на суму, що перевищує 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень. Таким чином, в разі якщо б оскаржуваний правочин дійсно мав місце, засновники товариства (станом на 26 жовтня 2011року) ОСОБА_2 та ОСОБА_1, шляхом винесення рішення на зборах учасників товариства прийняли б рішення про затвердження вчинення оскаржуваної угоди. Проте вказане рішення відсутнє.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року скасувано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача в судове засідання не зявилися будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подали, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики.

Відповідно до п 1.1. умов даного договору, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 200 000 доларів США, а останній зобов'язувався повернути їй таку ж суму грошей.

Пунктом 2.2 договору позики передбачено, що позика надавалася з терміном остаточного погашення до 1 листопада 2013 року, а саме в 2011 році 10 000 доларів США; в 2012 році 100 000 доларів США.; до1 листопада 2013 року 90 000 доларів США.

Відповідно до п. 4.1. договору, позика повертається готівкою. Після отримання коштів «Позикодавцем» останній здійснює напис на 2-х примірниках договору позики, а після повного повернення позики складає розписку. Сплата (повернення позики, сплата штрафних санкцій) позичальником позикодавцеві грошових коштів на виконання умов даного договору, здійснюються у доларах США або у національній валюті України, по середньому курсу продажу готівкою долара США до гривні, встановленого по Україні на сайті http://finanse.ua, на момент повернення грошових коштів. Договір діє з моменту підписання його сторонами і діє до моменту виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (п. 5.1 договору).

Даний договір був скріплений підписами сторін та штрихом відтиску печатки ТОВ «Злагода».

28 жовтня 2013 року року ОСОБА_3 помер. Спадкоємицею померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2

Згідно із п. 1.4 договору, гарантією повернення позичальником позики є власне майно, а також майно ТОВ «Злагода», про що свідчить відтиск печатки ТОВ «Злагода» на даному договорі. Проте, з п. 8.2 Статуту ТОВ «Злагода» вбачається, що до компетенції Зборів учасників товариства належить затвердження угод, укладених на суму, що перевищує 50 000 грн. Проте матеріали справи не містять даних про те, що такі збори скликались по вказаному питанню, як і відсутнє рішення зборів про затвердження договору позики від 26 жовтня 2011 року, що повинно мати місце, оскільки договором передбачена майнова відповідальність товариства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно правової позиції викладеної у Постанові № 6-63 цс13 «Про стягнення боргу за договором позики» Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Спірний договір позики містить вищевказані умови про отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Однак, з висновку експертів за результатами проведеної повторної судово-почеркознавчої експертизи та повторної судово-технічної експертизи документів № 2783/3217/13834 від 04 серпня 2017 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 в договорі позики від 26.10.2011 року укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3С.(т.2, а.с. 50), на зворотній стороні аркуша документа, в рядку «В.С.Борисенко»,- виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_3, а іншою особо.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, якщо вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож на підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 підписував вказаний договір позики, а враховуючи, що підписання договору засвідчує факт отримання грошової суми, то відсутні і докази отримання коштів ОСОБА_3, а тому позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільно-процесуального кодекс України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики укладений 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Учасники справи можуть ознайомитись текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_7