П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/6409/14-ц

Провадження № 22ц/790/2048/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Бурлака І.В., Кісь П.В.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - Харківський національний університет внутрішніх справ

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року у складі судді Задорожної А.М. за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання,

в с т а н о в и в:

Харківський національний університет внутрішніх справ 13 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчанням.

В обґрунтування позову зазначено, що наказом Національного університету внутрішніх справ від 05 серпня 2009 року №323 о/с відповідача ОСОБА_1 було зараховано до складу курсантів ХНУВС.

30 серпня 2009 року між НУВС та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом ХНУВС від 15 червня 2013 року №136 о/с курсанта навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС лейтенанта міліції ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Харківській області.

Наказом ГУМВС України в Харківській області №32 о/с від 11 лютого 2014 року лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.3.6 договору відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_1 у ХНУВС, проведеного згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», їх сума складає 44591 грн. 29 коп.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь Харківського національного університету внутрішніх справ кошти за навчання в сумі 45037 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом порушена територіальна підсудність; до участі у справі не було залучено ГУ МВС в Харківської області; правочин є нікчемним, оскільки на момент укладання договору він був неповнолітній та підпис в договорі виконано не його матір'ю

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог позивача.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. ст. 526, 629 ЦК України, Закону України «Про міліцію» (втратив чинність на підставі Закону №580-VIII від 02 липня 2015 року), постанову КМ України №313 від 01 березня 2007 р. «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерств внутрішніх справ України».

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що наказом Національного університету внутрішніх справ від 05 серпня 2009 року №323 о/с ОСОБА_1 було зараховано до складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ.

30 серпня 2009 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем було укладено Договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Після закінчення ХНУВС, згідно з наказом ХНУВС від 15 червня 2013 року №136 о/с курсанта навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС лейтенанта міліції ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Харківській області.

Наказом ГУМВС України в Харківській області від 11 лютого 2014 року №32 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції (міліції м/б) сектору ДІМ Валківського РВ ГУ, було звільнено з органів внутрішніх справ України за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 11 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 2.3.6 договору відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», в редакції на час виниклих правовідносин, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_1 у ХНУВС, проведеного згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», їх сума складає 44591 грн. 29 коп.

З довідкою-розрахунком витрат пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 був ознайомлений 10 червня 2013 року.

Згідно з п. 4.4 договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що судове рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1

Частиною 3 ст. 122 ЦПК України, в редакції на час відкриття провадження у справі та розгляду справи по суті, передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Згідно отриманих відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС , УМДС України в Харківській області, ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_1 та зареєстрований з 02 грудня 2009 року.

Враховуючи, що судом були отримані відомості щодо реєстрації та проживання ОСОБА_1 у Московському районі м. Харкова, суд першої інстанції обґрунтовано відкрив провадження у справі та розглянув справу.

Посилання в апеляційній скарзі, що фактично ОСОБА_1 проживав у м. Чугуєві на підставі договору оренди укладеного у простій письмовій формі, не є підставою для висновків щодо порушення правил територіальної підсудності.

Доводи апеляційної скарги, що укладання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 30 серпня 2009 року відповідачу не виповнилось 18 років, тобто його цивільна дієздатність була неповною, та договір не містить підпису його матері, висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленомустаттею 221 цього Кодексу.

Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Нормою ч. 1 ст. 221 ЦК України передбачено, що правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що батьки ОСОБА_1 заявляли претензії до ХНУВС та/або ГУМВС України у Харківській області у зв'язку з підписанням їх сином - відповідачем, договору від 30 серпня 2009 року. Також, в установленому законом порядку зазначений договір не був визнаний судом недійсним, і у подальшому, після досягнення повноліття ОСОБА_1 погодився з його умовами і не ставив питання про його розірвання чи визнання недійсним, про що свідчить той факт, що він отримав диплом бакалавра та після закінчення ХНУВС проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ Валківського РВ ГУМВС України.

Таким чином, на підставі наведених норм та враховуючи сукупність вказаних обставин, факт вчинення ОСОБА_1 правочину - підписання договору від 30 серпня 2009 року, поза межами його цивільної дієздатності на той час не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову ХНУВС до нього про стягнення суми коштів. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підпис від імені ОСОБА_2 в договорі від 30 серпня 2009 року виконаний не останньою.

Доводи апеляційної скарги, що до участі у справі не було залучено Головне управління МВС України в Харківській області також не є підставою для зміни чи скасування рішення суду щодо відшкодування фактичних витрат пов'язаних з навчанням.

В Положенні про вищі навчальні заклади МВС, затвердженому наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62, закріплено, що вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Кошти на навчання виділяються вищим навчальним закладам МВС України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів. Положення вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС. Рішення суду про стягнення витрат за навчання не може вплинути на права та обов'язки Головного управління МВС України в Харківської області.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені на її обґрунтування, процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що в порядку вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді