"04" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі: Полторак І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 26 вересня 1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, про що складено відповідний актовий запис №527. Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.
Посилаючись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Враховуючи негативний вплив відповідача та прив'язаність доньки до матері, створення позивачем для неї всіх необхідних умови для виховання та розвитку, місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 доцільно визначити з нею.
У судове засідання сторони не з'явились, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином.
Від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, зі змісту якої убачається, що позивач підтримує позовну заяву та просить її задовольнити з підстав викладених в ній, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання також не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову або пояснень до суду не надійшло.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 26 вересня 1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, про що зроблено запис №527 (а.с. 14).
Від шлюбу сторони мають спільних дітей: повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується даними свідоцтва про їх народження (а.с. 12, 13).
Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнена, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини з відповідачем вже тривалий час мають негативний характер та збереження і примирення є неможливим.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
За таких обставин, суд вважає, що збереження сім'ї сторін є неможливим, а тому їх шлюб підлягає розірванню.
Вирішуючи позовну вимогу про встановлення місця проживання дитини суд приходить до наступного.
Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.
Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91.
Згідно із вимогами ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Як встановлено під час судового розгляду, неповнолітня дитина ОСОБА_5 проживає із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.
Як було встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 тривалий час проживає окремо від сім'ї, не проявляє батьківського піклування щодо дітей, не цікавиться їх інтелектуальним та фізичним розвитком, матеріальної допомоги не надає, місце його фактичного проживання не відомо.
Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 до кожного з них, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та вважає за доцільне визначити місце проживання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з її мамою - ОСОБА_1.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 206, 258-259, 265, 268, 280-281, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 26 вересня 1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, про що зроблено актовий запис №527 - розірвати.
Місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановити з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, по місцю її проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.