АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 715/2309/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Одинака О.О., Яремка В.В.

секретар Герман Я.І.

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Луковицька сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року

в справі за позовом ОСОБА_1

до Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_2

про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку (головуючий в 1-й інстанції Цуренко В.А.)

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

На підставі п.1 рішення №104-7/16 від 22.07.2016р. VII сесії VII скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність гр. ОСОБА_2.», затверджено проект землеустрою

Провадження 22-ц/794/677/18 Категорія 39

щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2, площею 0,2745 га, цільове призначення якої 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Пунктом 2 цього ж рішення надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,2745 га цільове призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п.3 рішення №104-7/16 від 22.07.2016р. зобов'язано ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію права приватної власності.

Позивач вважає, що рішення №104-7/16 від 22.07.2016р. VII сесії VII скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області є незаконним, порушує його права, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Земельна ділянка, яка в порушення вимог закону, передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки №196 від 11.03.2013р. виконавчого комітету Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області земельна ділянка біля житлового будинку по АДРЕСА_1 перебувала у користуванні ОСОБА_3

Розмір земельної ділянки складає 0,32 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Як зазначено у довідці, земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 користується з 1994 року.

ОСОБА_3 є його рідною матір'ю. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.08.1961р., в якому ОСОБА_3 записана матір'ю позивача.

На підставі рішення ХVІ сесії ХХІ скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30.03.1994р. «Про приватизацію земельних ділянок» п/н 325 його матері, ОСОБА_3, було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,50га в с.Луковиця Глибоцького району Чернівецької області

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 померла. Відповідно до заповіту від 20.03.2008р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області за реєстровим №131, ОСОБА_3 підписала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала ОСОБА_1 17.06.2013р. приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреславською-Григорчак С.О., згідно заяви про прийняття спадщини, яка подана позивачем ОСОБА_1 заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3

Враховуючи наявність заповіту від 20.03.2008р. та відкриту за його заявою від 17.06.2013р. спадкову справу після смерті його матері ОСОБА_1, він є єдиним спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_2 не є особою, яка має право на спадкування після смерті ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_1, як спадкоємець який в установленому законом порядку прийняв спадщину після її смерті, має право завершити приватизацію цієї земельної ділянки, однак рішення органу місцевого самоврядування №104-7/16 від 22.07.2016р. VII сесії VII скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області порушує його право як, спадкоємця померлої ОСОБА_3 та не надає можливості після смерті матері оформити право на земельну ділянку, якою матір користувалася та розпочала процедуру приватизації.

Позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення №104-7/16 від 22.07.2016р. VII сесії VII скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_2; скасувати запис про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2745 га цільове призначення 01.03- для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить вказане рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 не має права на частку майна колгоспного двору, у т.ч. і на частку земельної ділянки, де головою була померла ОСОБА_3, оскільки з 1986р. по 1991р. так і після 1991р. ОСОБА_2 був членом іншого колгоспного двору, з якого вибув у двір робітників.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що земельна ділянка площею 0,50га по АДРЕСА_1 Чернівецької області, якою користувалась ОСОБА_3 до смерті, не була вільною земельною ділянкою, тобто такою земельною ділянкою, яка в передбаченому законом порядку нікому не передавалась та знаходилась в запасі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЗК України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб»єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України).

Встановлено, що матір ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Луковиця Глибоцького району Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4

Згідно заповіту від 20 березня 2008 року, посвідченого секретарем виконкому Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та зареєстрованого за № 131, ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкування за законом здійснюється: у разі відсутності заповіту; повного або часткового визнання заповіту недійсним; неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї; усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування; охоплення заповітом лише частини спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 цього ж Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з копії спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 № 60/2013 спадщину після смерті матері прийняв ОСОБА_1

Рішенням Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області ХVI сесії ХХI скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 31 березня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок» дозволено громадянам с.Луковиця та Кут Глибоцького району Чернівецької області приватизувати їх земельні ділянки, у тому числі ОСОБА_3 розміром 0,50 га.

Встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 Чернівецької області належало до категорії колгоспних дворів і його членами зазначені померла ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Глибоцької районної державної адміністрації № 34 від 15.11.2013р.

Вищенаведені обставини також встановлені рішеннями Апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2014 року та від 13 серпня 2014 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

За ч.2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строкне включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Часткупрацездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв до уваги як обставину, що не підлягає доказуванню, висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 не втратив право на частку в майні колгоспного двору.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходилась в користуванні ОСОБА_3, однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, земельна ділянка перебувала у фактичному користуванні, юридично не була оформлена. Належних та допустимих доказів того, що зазначена земельна ділянка була виділена, надана а також відведена в натурі ОСОБА_3 суду не представлено.

Рішеннь про виділення, надання землі ОСОБА_3, а також про відведення в натурі земельної ділянки матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Апелянт посилається на те, що Рішенням Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області ХVI сесії ХХI скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 31 березня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок» дозволено громадянам с.Луковиця та Кут Глибоцького району Чернівецької області приватизувати їх земельні ділянки, у тому числі ОСОБА_3 розміром 0,50 га. Однак, індивідуального рішення про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки, її розміру, виділення в натурі не приймалося. Не оформлювалась технічна документація на землю. Отже, зазначені доводи апелянта є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка знаходилась у його матері ОСОБА_3 у правомірному користуванні.

Враховуючи зазначені обставини, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування перешкоджає позивачу завершити приватизацію земельної ділянки, якою користувалася його матір, а тому порушує його права, є безпідставними.

Згідно зіст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

У відповідності дост. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим Законом та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначеніст.12 ЗК України.

Відповідно до ч.2ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Нормами ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Рішенням №104-7/16 від 22.07.2016р. VII сесії VII скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність гр. ОСОБА_2.», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2, площею 0,2745 га, цільове призначення якої 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: Чернівецька область АДРЕСА_1. Надано ОСОБА_2 у власність зазначену земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,2745 га, цільове призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, зобов'язано ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію права приватної власності.

При розгляді справи судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції не встановлено порушень закону при прийнятті Рішення №104-7/16 від 22.07.2016р. VII сесії VII скликання Луковицької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність гр. ОСОБА_2.», затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2, площею 0,2745 га, цільове призначення якої 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: Чернівецька область АДРЕСА_1. Надання ОСОБА_2 у власність зазначеної земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,2745 га, цільове призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, зобов'язання ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію права приватної власності.

Посилання апелянта на те, що зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування порушуються його права щодо володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою є безпідставними і не знайшло свого підтвердження при розгляді справи.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер правовідносин між сторонами та вірно застосував закон, що їх регулює.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення - без змін.

Керуючись ст.374,ст.375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Дата складення повної постанови 15 серпня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :