Єдиний унікальний номер 219/4973/17 Номер провадження 22-ц/775/158/2018
Суддя доповідач Мальований Ю.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області у залі судового засідання № 4 цивільну справу номер 219/4973/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2017 року (суддя - Любчик О.В.), -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 грудня 2009 року відповідач отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 30 квітня 2017 року у розмірі 13 185 грн. 83 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 389 грн. 72 коп., заборгованість по процентами за користування кредитом 8803 грн. 21 коп., заборгованість за пенею та комісією 2888 грн. 81 коп., 500 грн. штраф (фіксована частина) та 604 грн. 09 коп. штраф (процентна складова).

13 листопада 2017 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області частково задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На користь позивача з ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором стягнуто заборгованість по тілу кредиту у розмірі 389 грн. 72 коп. та по процентам за користування кредитом у розмірі 8803 грн. 21 коп., всього 9192 грн. 93 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вказав, що судом ухвалено упереджене та незаконне рішення. Просив рішення скасувати та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити. На думку заявника, поза увагою суду залишилось те, що між ним та Банком не було укладено кредитний договір у належній формі, внаслідок чого договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підписана відповідачем Анкета-заява від 29 грудня 2009 року не може вважатися договором в розумінні положень ст. 626 ЦК України, оскільки вона не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Її зміст зводиться до того, що апелянт лише висловив бажання на отримання кредиту та/чи кредитної картки, що на думку заявника не може вважатись обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору.

В апеляційній скарзі вказано, що в описовій частині оскаржуваного рішення зазначено, що заборгованість виникла на підставі кредитного договору без номеру від 29 грудня 2009 року, в той час як в мотивувальній частині рішення суд наводить два кредитні договори - від 29 грудня 2009 року та 28 квітня 2014 року. На думку відповідача судом порушена ст. 31 ЦПК України, оскільки суд зробив висновок на підставі наданих після оголошення позовної заяви доказів щодо обставин, які не наведені в позовній заяві. На клопотання відповідача щодо подання оригіналів доданих до позову доказів суд уваги не звернув, задовольнив позовні вимоги на підставі неналежної якості письмових доказів.

Позивач не надав суду Пам'ятку клієнта, Тарифи, а також докази на те, що підписуючи Анкету-заяву відповідач мав на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг, затверджених наказом позивача № СП020100256 від 06 березня 2010 року, тому вважає, що неможливо стверджувати про укладення договору між сторонами.

Поза увагою суду залишилось те, що у 2014 році апелянт не мав на меті отримання кредиту, він бажав одержати грошовий переказ. Це підтвердив сам позивач платіжним документом від 25 вересня 2014 року, в якому вказані сума переказу та номер картки, а саме: № НОМЕР_2, що відрізняється від встановленого судом - № НОМЕР_3. При цьому позивач не надав суду доказів сплати заборгованості, а «автоматичне погашення простроченої заборгованості» не є дією відповідача щодо визнання боргу. Суд не звернув увагу, що за період з грудня 2009 року по жовтень 2013 року з картки № НОМЕР_4 кошти не витрачались.

Крім того, заявник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно розрахунку позовної заяви основний борг дорівнює 389 грн. 72 коп., згідно виписки по картковому рахунку картки № НОМЕР_4 витрати становлять 497 грн.75 коп. Всі витрати здійснені через торгівельну мережу. Докази, що витрати здійснені саме відповідачем банком суду не надані, а суд, керуючись припущеннями, помилково дійшов висновку щодо здійснення цих витрат саме ОСОБА_1

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом не застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів», який визначає несправедливими такі умови договору, які встановлюють вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, а також надання права в односторонньому порядку здійснювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Позивачем протиправно підвищено процентну ставку за користування кредитними коштами з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних.

ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційному порядку ухвалене судом рішення не оскаржував.

Відповідно п. 9 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з правомірності вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 389 грн. 72 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8803 грн. 21 коп.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2009 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердив, що ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 5). Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування.

Згідно довідки Приватбанку на підставі укладеного кредитного договору б/н від 29 грудня 2009 року ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки : № НОМЕР_4, дата відкриття 29 грудня 2009 року, термін дії до жовтня 2013 року та № НОМЕР_3, дата відкриття 28 квітня 2014 року, термін дії до вересня 2017 року (а.с. 122).

У даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин, виконання зобов'язання кредитором щодо надання коштів, та боржником - щодо їх повернення в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 29 грудня 2009 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, був повідомлений про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

За таких обставин у відповідності до приписів положень ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах викладених у зазначеній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором.

Відповідно п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 6-11).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30 квітня 2017 року заборгованість за договором б/н від 29 грудня 2009 року становить 13 185 грн. 83 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 389 грн. 72 коп., заборгованість по процентами за користування кредитом - 8 803 грн. 21 коп., заборгованість за пенею та комісією - 2888 грн. 81 коп., 500 грн. штраф (фіксована частина) та 604 грн. 09 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 4).

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 36,00 % на рік, яка з 01 січня 2013 року була зменшена до 30,00%. Далі процентна ставка була збільшена, а саме з 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34.80%, а з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20%.

Згідно п. 5.3 Умов Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови.

У судовому засіданні суду першої інстанції представником позивача не надано доказів того, що відповідач у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг був проінформований про збільшення процентної ставки. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Крім того, згідно виписки з карткового рахунку відповідачем на час дії відсоткової ставки 30% остання транзакція здійснена 28 травня 2014 року. Підвищення відсоткової ставки до 34,80% відбулося з 01 вересня 2014 року, підвищення до 43,20% - після 01 квітня 2015 року, проте після цих підвищень відсоткової ставки відповідач будь-яких операцій по картковому рахунку не здійснював (а.с. 127-131).

З огляду на це у позивача не було підстав обраховувати заборгованість по відсоткам по цьому кредитному договору виходячи з підвищених відсоткових ставок.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято рішення про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2009 року у повному обсязі заявлених вимог та погоджується з доводом апеляційної скарги в частині безпідставного обрахування банком процентної ставки за користування кредитними коштами по підвищеним відсоткам.

Згідно розрахунку позивача заборгованість по відсоткам станом на 01 вересня 2014 року складає 69 грн. 60 коп. з якою апеляційний суд погоджується, оскільки вона розрахована з діючої відсоткової ставки 2,5% на місяць.

Станом на 01 вересня 2014 року заборгованість за тілом кредиту складає 389 грн. 72 коп. на яку слід нараховувати відсоток у розмірі 2,5% в місяць протягом всього часу затримки розрахунку.

Таким чином, заборгованість по відсоткам за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року підлягають стягненню з відповідача у розмірі 311 грн. 77 коп. (389,72 х 2,5%) х 32 місяці. Заборгованість по відсоткам за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2009 року станом на 30 квітня 2017 року складає 381 грн. 37 коп. (69 грн. 60 коп. + 311 грн. 77 коп.)

Тобто суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи та дійшовши вірного висновку про розмір заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, безпідставно задовольнив вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у повному обсязі, з огляду на що рішення в цій частині слід змінити.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не було належним чином укладено договір кредиту є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги дослідженні апеляційним судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 185 грн. 83 коп. Позовні вимоги задоволені у розмір 771 грн. 09 коп. (389,72. + 381, 37), що становить 5,84% від заявленої суми вимог (771,09 х 100): 13 185,83.

За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с. 1).

З урахуванням частки задоволених вимог на користь позивача з відповідача має бути стягнутий судовий збір у сумі 93 грн. 44 коп.(1600 х 5,84%).

Відповідно до п. 3 п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 382, 384, ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2017 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотка за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по відсоткам за користування грошовими коштами по кредитному договору б/н від 29 грудня 2009 року станом на 30 квітня 2017 року у сумі 381 грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у сумі 93 грн. 44 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст постанови складено 28 лютого 2018 року.

Суддя: Ю.М. Мальований