Справа № 502/48/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області

про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області про визнання права власності за спадщиною. Як зазначив представник позивача в уточненому позові, 2 березня 2002 року помер ОСОБА_3, який на день смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день його смерті за вказаною адресою проживала та була зареєстрована, його дружина, ОСОБА_4. Після смерті спадкодавця залишилося спадщина, яка складалась на той час із 1/2 частин житлового будинку в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вул. Садова, 31. Таким чином спадщину, що залишилась після смерті спадкодавця прийняла на той час, спадкоємець за законом відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина спадкодавця, тобто на підставі ст.549 ЦК Української РСР, вступила в управління спадковим майном, але не оформила свої спадкових прав на належну частку спадкового майна. Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа № 443/2002 після смерті ОСОБА_3, померлого 02.03.2002 року від імені спадкоємця за законом - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та їй були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, на земельну частку (пай) та на грошові внески. ОСОБА_3, померлий 2 березня 2002 року та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Таким чином на 1/2 частину житлового будинку за адресою: с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вул. Садова, 31 після смерті спадкодавця мала право ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина спадкодавця. 25 грудня 2015 року померла ОСОБА_4, яка була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою: Одеська область Кілійський район, с. Дмитрівка, вул. Садова, 31 та на день її смерті, за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований.ОСОБА_4, залишила на імя позивача заповіт.Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку за адресою: с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вул. Садова, 31. Позивач ОСОБА_2 відповідно до ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом. Спадщину яка залишилася після ОСОБА_4, прийняла позивач, в порядку ст.1269 ЦК України, тобто на підставі заяви, поданої до нотаріальної контори. Приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 була заведена спадкова справа №54/2016. та позивачу як спадкоємцю за заповітом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається із земельної ділянки площею 0,1748 гектарів, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована Одеська область Кілійський район с. Дмитрівка, вул. Садова, 31.Інших спадкоємців, в тому числі за заповітом та осіб які мають право на обовязкову частку у спадщині, немає.Вищезазначений житловий будинок належав до складу колгоспних дворів. Станом на 16 квітня 1991 року до складу колгоспного двору входили: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 02 березня 2002 року - голова колгоспного двору та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 25 грудня 2015 - член колгоспного двору.За життя спадкодавців так і не було виготовлено правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на побудований житловий будинок, акт про ведення в експлуатацію вказаного житлового будинку, також відсутній. Під час звернення до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 позивачу було надано розяснення, згідно якого вбачається, що оскільки з доданих документів до нотаріальної контори, право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, тому не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину та нотаріус радила звернутися до суду. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину, не має.

В звязку з вищезазначеним представник позивача просив суд:

- встановити факт належності по 1/2 частині житлового будинку розташованого в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вул. Садова, 31 - ОСОБА_3, який помер 2 березня 2002 року та ОСОБА_4, яка померла 25 грудня 2015 року, у числі на 1/2 частину будинку після смерті ОСОБА_3, який помер 2 березня 2002 року;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на житловий будинок розташований в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вул. Садова, 31, який складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 56,0 кв. м., загальною площею 101,3 кв. м., літ. Б сарай, літ. В літня кухня, літ. Г - гараж, літ. Е сарай, літ. Ж убиральня, 1-6, І надвірні споруди в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4, яка померла 25 грудня 2015 року.

Представник позивача надав заяву, згідно якої підтримав позов в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача, Дмитрівської сільської ради Кілійського району, в судове засідання не зявився, надав заяву згідно якої просив розгляду справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, в звязку з визнанням відповідачем позову суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Шлюб між рос. «Балан Мефоде Мефодьевичем», ІНФОРМАЦІЯ_3 та рос «Гуцан Ефросинией Константиновной», ІНФОРМАЦІЯ_2, був укладений 01.10.1960 року Дмирівською сільською радою Кілійського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-УР № 506255, виданого 01.10.1960 року, актовий запис № 9. Після реєстрації шлюбу, дружині було присвоєне прізвище «Балан».

Відповідно до заповіту від 27.10.2014 року посвідченого секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_4 на випадок своє смерті заповідала ОСОБА_2 все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося та взагалі все те, на що вона за законом матиме право та на що буде їй належати на момент смерті.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 291529, зареєстрованого Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області від 04.03.2002 р., актовий запис № 09, ОСОБА_3, помер 02.03.2002 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 436987, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 804, ОСОБА_4, померла 25.12.2015 року.

Відповідно до довідки, наданої Дмитрівською сільською радою № 1324 від 05.12.2017 р., згідно даних погосподарської книги сільської ради № 9, особовий рахунок № 0784-1, станом на 16.04.1991 р. за адресою в с. Дмитрівка по вул. Садова, 31 постійно були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, померла 25.12.2015 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 02.03.2002 р.

З довідки Дмитрівськоїсільської ради Кілійського району Одеської області від 27.11.2017 року №1268, вбачається, що ОСОБА_4, померла 25.12.2015 р. була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою: Одеська область, Кілійський район, с.Дмитрівка, вул.Садова, 31. На день її смерті за вказаною адресою проживала одна.

Згідно довідки Дмитрівськоїсільської ради Кілійського району Одеської області від 15.12.2017 року №1359, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, котрий помер 02.03.2002 р. проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. На день смерті за вказаною адресою була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, померла 25.12.2015 р. На день її смерті за даною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» 11.09.2017 р., житловий будинок по вул. Садова, № 31 в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 56,0 кв. м., загальною площею 101,3 кв. м., літ. Б сарай, літ. В літня кухня, літ. Г - гараж, літ. Е сарай, літ. Ж убиральня, 1-6, І - надвірні споруди.

Відповідно довідки комунального підприємства Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» від 31.10.2017 р. № 616, станом на 01.01.2013 р. право власності на житловий будинок, який розташований по вул. Садова, № 31 в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області не зареєстровано.

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2016 р., вбачається, що на підставі заповіту, спадкоємцем майна ОСОБА_4 є ОСОБА_2 Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,1748 гектарів, розташовану в с. Дмитрівка Кілійського району.

Як вбачається з інформаційного листа від 19.12.2017 р. № 759/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 на підставі звернення ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 розяснила, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 50909860 від 14.02.2018 р. сформованої Білгород Дністровською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_3, 01.11.2002 р. Кілійською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 2388189 та номером у нотаріуса 443/2002.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 50909866 від 14.02.2018 р. сформованої Білгород Дністровською міською державною нотаріальною конторою, інформація відносно ОСОБА_3 відсутня.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 51122979 від 02.03.2018 р. сформованої приватним нотаріусом ОСОБА_5, вбачається, що після смерті ОСОБА_4, 25.12.2015 р. приватним нотаріусом ОСОБА_5 була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 58880257 та номером у нотаріуса 54/2016.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 51122974 від 02.03.2018 р. сформованої приватним нотаріусом ОСОБА_5, заповідачем є ОСОБА_4, номер у спадковому реєстрі 42457033, дата посвідчення 17.07.2006 р., місце посвідчення Дмитрівська сільська рада Кілійського району Одеської області.

Як вбачається з інформаційного листа від 22.03.2018 р. № 783/01-16, наданого Білгород Дністровською міською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 443/2002 до майна померлого 2 березня 2002 р. ОСОБА_3 заведена Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 01.11.2002 р. за заявою про прийняття спадщини за законом дружини померлого ОСОБА_4, якій 01.11.2002 року видано свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), 07.05.2008 року видано свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти. 01.11.2002 року до нотаріальної контори надійшла заява про відмову від прийняття спадщини дітей померлого ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на той факт, що після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом та судом встановлено, що в звязку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в звязку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 207, 259, 263-265, 315 ЦПК, ст. ст. 16, 1233, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Встановити факт належності по 1/2 частини житлового будинку с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вул. Садова, 31 - ОСОБА_3, який помер 2 березня 2002 року та ОСОБА_4, яка померла 25 грудня 2015 року, у тому числі на 1/2 частину будинку після смерті ОСОБА_3, який помер 2 березня 2002 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на житловий будинок розташований в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, вул. Садова, 31, який складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 56,0 кв. м., загальною площею 101,3 кв. м., літ. Б сарай, літ. В літня кухня, літ. Г - гараж, літ. Е сарай, літ. Ж убиральня, 1-6, І надвірні споруди в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4, яка померла 25 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9