Справа № 310/8208/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

01 березня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 07.09.1999 року уклала договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу був оформлений та зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі „Нерухомість Приазовя. Всі умови договору сторонами були повністю виконані: до підписання договору відповідач одержала від позивача грошові кошти у розмірі 13 200 грн., а відповідач передала та звільнила обєкт. Право власності на квартиру зареєстровано за позивачем підприємством з технічної інвентаризації 08.09.1999 року, реєстрований № 11093. Вказує, що з 23.09.1999 року по сьогоднішній день постійно зареєстрована та проживає у вказаній квартирі. Зазначає, що у 2015 році зверталася до реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, проте їй було відмовлено, оскільки подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме на момент вчинення правочину діяв цивільний кодекс Української РСР, відповідно до ст. 227 якого договір купівлі-продажу нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Вказує, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у звязку із чим і звертається до суду.

В судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 36).

Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду повернуто конверт із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.34), викликалася також шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади (а.с. 35). Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи чи про слухання справи за її відсутності не надала.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем 07.09.1999 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно з яким позивач по справі купила, а відповідач ОСОБА_2 продала двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору (а.с.3).

Договір купівлі продажу був оформлений на Бердянській регіональній товарній біржі „Нерухомість Приазовя. Сторонами повністю були виконані всі умови договору: до підписання договору купівлі-продажу продавець одержав від позивача гроші у сумі 13 200 грн., позивач отримав у власність квартиру.

Право власності було зареєстровано за позивачем підприємством з технічної інвентаризації.

Даний договір купівлі-продажу нотаріально не оформлений. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). У відповідності із ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Реєстрація Бердянським підприємством з технічної інвентаризації за позивачкою права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на час посвідчення договору, не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Враховуючи, що обидві сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу житлового будинку, що вимагає нотаріального посвідчення, зареєстрували його на товарній біржі, будучи впевненими в його законності, суд приходить до висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним відповідно до ст. 47 ЦК України (1963р.) і визнання за позивачем права власності на цілий обєкт нерухомості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 227 ЦК України, ст.ст. 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомості, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований в Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» 07.09.1999 року за № 230.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на двокімнатну квартиру , розташовану за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_5