Справа № 456/4166/18
Провадження № 2/456/1637/2018
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Стрийська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_2 яка розташована по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3. Він як син спадкодавця є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки батько заповіту не складав. У встановлений законом термін він звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини. 20.07.2010 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку разом з відповідною частиною господарських споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки за вищевказаною адресою йому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на дану частку земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує.

Представник третьої особи - Стрийської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, самостійних вимог не має.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_1 був ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 19.08.1980 /а.с. 10/.

Згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 11.03.2008 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 11/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.01.2007 за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Рішення набрало законної сили. Право власності на вищезгаданий будинок зареєстроване у встановленому законом порядку, про що свідчить реєстровий напис на документі про право особистої власності, реєстровий номер в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17640410 від 29.01.2007 /а.с. 12/.

Згідно з договором купівлі-продажу від 02.03.2006, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. та зареєстрованим у реєстрі за №1446, ОСОБА_3 купив у ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1200 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий НОМЕР_5 /а.с.15/.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 від 29.05.2003 ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку в с. Райлів Стрийського району Львівської області площею 0,1200 га на підставі рішення VІ сесії ІV демскликання Нежухівської сільської ради від 25.12.2002 за № 52 /а.с. 17/.

Відповідно до витягу з технічної документації нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 236 від 26.05.2008, наданого Управлінням земельних ресурсів у Стрийському районі Львівської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 16608,00 гривень /а.с. 16/.

З долученого до матеріалів справи рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.10.2008 судом встановлено, що за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальна площа якої становить 1200 кв.м, та 1/2 частину житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Рішення набрало законної сили. Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване 06.11.2009 у встановленому законом порядку /а.с. 13/.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 в справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Таким чином, факт належності відповідачці ОСОБА_2 1/2 частини спірної земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є встановленим та не підлягає доведенню.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2010 позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд по АДРЕСА_1, який розміщений на землях сільської ради /а.с. 14/.

Стрийська державна нотаріальна контора відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на майно, яке складається із земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий НОМЕР_2 в с. Райлів Стрийського району у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї /а.с. 9/.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_3, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2010, договором купівлі-продажу від 02.03.2006, Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 від 29.05.2003, рішеннями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.01.2007, 10.10.2008 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно з ч. 1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Спірна земельна ділянка в АДРЕСА_1 набула ознак об'єкта цивільних прав, оскільки її площа визначена, відносно неї установлено межі та внесено інформацію про неї до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер, а право власності визначено договором купівлі-продажу від 02.03.2006 та Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 від 29.05.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, оскільки у встановлений законом строк подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, у зв'язку із прийняттям спадщини в позивача із передбачених законом підстав виникло право власності на спірну земельну ділянку, відповідачка не оспорює його право на земельну ділянку, позовні вимоги визнала, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за останнім права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий НОМЕР_2 яка розташована по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_2; паспорт НОМЕР_7, виданий Слов'янським МВ УМВС України у Львівській області 17.06.1996; ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий НОМЕР_2 яка розташована по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.В.Гула