Справа № 303/5302/18
номер рядка стат. звіту 48, 49
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_3, 21 лютого 1998 року у Мукачівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 59. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони зовсім різні по характеру з різними поглядами на життя. Між ними відсутнє взаємопорозуміння, відповідач недбайливо ставиться до позивача та дітей, в наслідок чого виникали сварки та конфліктні ситуації, що може негативно вплинути на світогляд дітей. Шлюб носить формальний характер, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, з листопада 2014 року проживають окремо, примирення між ними неможливе. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які знаходяться на вихованні та утриманні позивача, а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак причину неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заперечень суду не надавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п'ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем, 21 лютого 1998 року укладено шлюб у Мукачівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 59 (свідоцтво про шлюб Серії І ФМ № 030252 видане 21.02.1998 року, а.с.4).

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зіст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд бере до уваги ту обставнину, що відмовідач жодного разу не зявилася в судові засідання та не просила суд надати строк для примирення, а тому робить висновки про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер.

Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, та позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам, одного з них, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей, доньку доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 146964 від 07.08.2002 року, а.с.8), сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 188286 від 10.09.2004 року, а.с.9) та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 290649 від 04.06.2014 року, а.с.10).

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає наобсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з цим, суду не надано жодних доказів фінансової спроможності відповідача, так само, як і не надано доказів про стан його здоровя, чи перебування на його утриманні інших непрацездатних осіб, а тому встановити платоспроможність відповідача в суду нема можливості.

При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», який на період з 01 липня по 30 листопада 2018 року становить: для дитини віком до 6 років 1559 гpивень, для дитини віком від 6 до 18 років 1944 гpивень.

Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Відповідно до ст. 184 ч.2 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону. Зазначена норма почала діяти згідно Закону України №№ 203 7-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від в 17 травня 2017 року, а тому індексації підлягають аліменти у твердій грошовій сумі саме з 17.05.2017 року.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи як позицію позивача, так і відсутність заперечень зі сторони відповідача, рівень споживчих цін, суд робить висновок про те, що позов в частині стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст. 24, 110, 112, 113, 150, 160, 180, 182, 183, 191 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 21 лютого 1998 року у Мукачівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 59 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_3 Суліко Тамазівній залишити прізвище «Сабо».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі по 1200,00 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно на кожну дитину з урахуванням індексації, починаючи з 31.08.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні судового збору та 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканка м.Мукачево, вул.Станіславського, буд.9, Закарпатської області, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, відомості щодо місця реєстрації якого відсутні, останнє відоме місце проживання - м.Мукачево, вул.Крилова, буд.85, Закарпатської області, РНОКПП НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 20.11.2018 року.

Головуюча Л.В. Курах