БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1100/18
Провадження № 2/497/588/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням майна, що перебуває в спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом, що уточнив протягом судового засідання, та яким просить стягнути на його користь з відповідачів в рівних частках майнове відшкодування за утримання будинку, що знаходиться у спільній частковій власності його, позивача і відповідачів, та судові витрати в розмірі сплаченого ним судового збору.

Свої вимоги позивач у позові і у запереченнях на відзив мотивує тим, що він та відповідачі мають спільного батька, який помер і вони у спадкували після його смерті житловий будинок за адресою: с.Виноградівка Болградського району Одеської області, вул.8-го Березня,76. Він, позивач, народився, виріз і проживає у спірному будинку, та є власником 1 / 4 частини домоволодіння, а відповідачі володіють по 1 / 4 частині цього ж будинку з господарськими спорудами, 1 / 4 частина домоволодіння є неоформленою, але успадкованою частиною будинку, що фактично належить відповідачам, оскільки вони успадкували її шляхом реєстрації зі спадкодавцем, проте відповідачі давно у будинку не проживають, і весь тягар утримування будинку, його ремонт та оплату комунальних послуг несе він, позивач разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6, громадянкою ОСОБА_7. На у тримання будинку він, позивач, витратив 47тис. 119 грн., що складаються з оплати за послуги газопостачання, електропостачання та деякі ремонтні роботи, що він встиг зробити за час проживання для підтримання будинку в належному стані, придатному для проживання, а також на встановлення пам'ятника батькові; ремонтні роботи у будинку ще тривають і потребують матеріальних витрат, проте відповідачі зобов'язані також, як і він, позивач, нести тягар витрат на утримання вказаного спільного домоволодіння, але у добровільному порядку домовитися з ними неможливо, тому просить стягнути з кожного відповідача на його користь по 23тис.559грн. 50коп.

Крім того, у позові міститься вимога про заборону відчуження частини будинку, що належить відповідачам з метою уникнення заміни відповідачів і затягування розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 30.10.2018 року було задоволене за наявності згоди у судовому засіданні представника відповідачів окремо заявлене в ході розгляду справи письмове клопотання представника позивача про накладення арешту на спірне вищевказане нерухоме майно - на житловий будинок за адресою: с.Виноградівка Болградського району Одеської області, вул.8-го Березня,76; згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, відомості про накладення заборони відчуження зареєстровані 06.11.2018 року. В ході розгляду клопотання сторонам розяснені наслідки та порядок скасування заборони, вони стверджували, що розуміють.

У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, пояснив, що просить стягнути з відповідачів на користь позивача по 23тис.559грн. 50коп. з кожного окремо, не солідарно, - кошти за утримання спільного нерухомого майна - будинку, проте, погодившись частково з запереченнями представника відповідачів, відмовився від стягнення витрат на встановлення пам'ятника батькові, але не уточнив розмір вимог у грошовому еквіваленті, від яких відмовився, - тобто, на яку суму вимог зменшився позов (згідно наданої квитанції вартість встановлення пам'ятника становить 10700грн. (а.с.29). Крім того, представник позивача пояснив, що у досудовому порядку з відповідачами домовитися неможливо, оскільки вони виїхали з України на заробітки до Росії, зв'язку з ними немає, вони самі на контакт не виходять.

Представник відповідачів, надавши суду письмовий відзив відповідачів на позов з запереченнями проти задоволення позову в повному обсязі, пояснила суду, що позивач та відповідачі є рідними братами і сестрою, оскільки в них спільний батько, вона, представник, є матірю відповідачів, а позивач - дитиною її, представника, колишнього чоловіка від другого шлюбу з другою дружиною.

Спадкодавець - батько позивача і відповідачів - ОСОБА_8, що помер 08.06.2015р., успадкував право власності на спірне домоволодіння від своїх батьків, але не оформив на себе право власності, тому право власності відповідачів і позивача в порядку спадкування було встановлено рішенням суду від 18.01.2018року.

У спірному домоволодінні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (тепер Осадченко) ОСОБА_9 і вона, ОСОБА_2, - представник і мати відповідачів та перша дружина спадкодавця - не проживають з 2010 року, оскільки друга дружина спадкодавця - мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 змусила відповідачів піти з будинку, оскільки вчиняла сварки з нею, представником і матір'ю відповідачів. Навіть після рішення суду про визнання права власності за відповідачами на 1 / 2 частину будинку вони не могли проживати там, оскільки їм не дозволяв позивач ОСОБА_3 разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_6. З-за вказаної конфліктної ситуації відповідачі не можуть проживати у будинку, де зареєстровані, тому з 2010 року домоволодінням користується позивач та його мати, усі рішення щодо встановлення пам'ятника спадкодавцю і ремонтних робіт у спірному будинку позивач ухвалює без узгодження з відповідачами. У позові не наведено обгрунтування необхідності ремонтних робіт та не зазначено, які саме ремонтні роботи зроблені і чому це стосується інтересів відповідачів - тобто, їхніх витрат на ці роботи і матеріали.

Крім того, представник відповідачів пояснила, що вона проживає неподалік від спірного домоволодіння та від позивача, який, знаючи, що вона є матір'ю відповідачів, жодного разу не звернувся до неї з пропозиціями про з'ясування місця проживання відповідачів і їхніх намірів на розпорядження і утримування спільного майна. Їй від спільних знайомих відомо, що позивач хоче викупити увесь будинок і проживати там одноособово, проте відповідачі заперечують поти цього, оскільки мають намір повернутися до рідної домівки, де народилися і виросли до появи позивача і його матері, та проживати у спадковому домоволодінні, оскільки позивачу належить лише 1 / 4 частина будинку, а порядок користування будинком не визначався.

Також, на думку відповідачів, пояснила їх представник, позивач комунальні послуги сплачував лише за лічильниками і лише ті, що сам витрачав, і, крім того, їй достовірно відомо, що у будинку біля року проживали квартиранти, тому відповідачі не мають нести витрати на сплату комунальних платежів, оскільки не проживають у спірному будинку.

В ході судового засідання за клопотанням представника відповідачів за погодженням з представником позивача оголошувалася перерва для надання можливості представнику відповідачів відвідати будинок і впевнитися в обсязі зроблених ремонтних робіт. Після перерви представник відповідачів пояснила, що позивач демонтував дерев'яні екологічні міжкімнатні двері і встановив пластикові, не узгодивши це з відповідачами, які проти такої дії заперечують, старі двері вивезені в невідому напрямку. Крім того, позивачем зруйновані без узгодження з відповідачами два сараї, які мають знаходитися на подвір'ї домоволодіння і які узаконені - є на плані техпаспорту, зареєстрованому в установленому законом порядку. Вхідні двері та вікна, що виходять на вулицю, були встановлені не позивачем, а ще спадкодавцем. Крім того, наразі будинок перебуває у непридатному для проживання стані, оскільки одна кімната оштукатурена цементом, але потребує ще косметичного ремонту, а інші потребують хоча б косметичного ремонту, також зрізані і невідомо де перебувають радіатори, що встановлювалися нею, представником відповідачів, коли вона ще була дружиною спадкодавця, який на той час перебував у місцях позбавлення волі. Таким чином вона не розуміє, за що позивач просить стягнути з відповідачів кошти і яким чином будинок, що був жилим на час його успадкування сторонами, утримувався і покращувався позивачем. Відповідачі не погоджуються з твердженнями позивача про утримування ним спільного майна, оскільки вбачається, що він робив усе для себе з наміром проживати у спірному домоволодінні самому, на що відповідачі категорично не погоджуються.

Представником позивача надані суду фотознімки спірного домоволодіння, зроблені під час огляду будинку представником відповідачів, стосовно яких він пояснив, що замість сараїв позивач почав будувати на тому місці баню, та він, позивач, бажає продовжувати капітальний ремонт будинку, щоб зробити в ньому сучасні зручності.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, позивачу належить 1 / 4 частина спірної нерухомості - житлового будинку з господарськими спорудами та будовами за адресою: с.Виноградівка Болградського району Одеської області, вул.8-го Березня,76, та обом відповідачам - також по 1 / 4 частині цього ж домоволодіння, що підтверджується рішенням суду від 18.01.2010року (а.с.16-18) та витягами про реєстрацію права власності і з державного реєстру речових прав на нерухомість (а.с.20,25).

З наданих суду позивачем квитанцій про сплату комунальних послуг та оплату будівельних робіт і будматеріалів (а.с.29-45), позивач разом з його матір'ю ОСОБА_6 оплачували, на твердження представника позивача, вартість ремонтних робіт і будматеріалів для проведення ремонтних робіт у спірному будинку та встановлення пам'ятника спадкодавцю.

Фотознімками пірної нерухомості, наданими суду представником позивача, підтверджуються відомості, що будинок станом на теперішній час має нежилий вигляд, як пояснив представник позивача, в ньому ніхто наразі не проживає, йдуть ремонтні роботи.

Представник відповідачів вважає, що позивачем не обгрунтована потреба у проведенні ремонтних робіт спірного спільного нерухомого майна, вважає, що будинок не придатний до проживання, хоча був на момент його успадкування у 2015 році, позивачем не вживалися заходи для узгодження з відповідачами порядок користування спірним домоволодінням і потребу в проведенні в ньому ремонтних робіт.

Статтею 358 ЦК України регламентується, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна мають бути взаємно узгодженими, і, як наслідок, вчинення одним співвласником будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. Учасники спільної часткової власності мають погоджувати одне з одним дії по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю. Учасники спільної часткової власності використовують свої права з володіння, користування і розпорядження спільним майном за спільною згодою. В разі розбіжностей щодо здійснення повноважень з володіння і користування спільним майном або непогодження із питаннями щодо здійснення повноважень у розпорядженні спільним майном, спір може бути вирішено судом.

По відношенню одне до одного співвласники зобов'язані погоджувати свою поведінку з володіння, користування і розпорядження спільною річчю й у зв'язку з цим утримуватися від дій, що можуть перешкоджати реалізації іншими співвласниками їх повноважень. Обов'язки співвласників можуть бути як активні, так і пасивні. Угода співвласників є двостороннім чи багатостороннім правочином, яким визначається порядок і способи здійснення повноважень співвласниками. Для таких договорів законом не передбачена обов'язкова форма, тому вони можуть бути укладені як в усній, так і у письмовій, чи нотаріально посвідчуватися.

Отже, зі змісту цієї статті вбачається, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна мають бути взаємоузгодженими, і, як наслідок, вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників.

Згідно з положеннями ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Як встановлено у судовому засіданні, позивач використовував спірну квартиру для власного проживання та квартирантів, які користувалися комунальними послугами, тоді як відповідачі не проживали у спірній квартирі і не користувалися такими послугами.

Позивач просить стягнути з відповідачів частину сплачених за комунальні послуги коштів, не надаючи при цьому доказів на підтвердження того, яка саме сума на оплату комунальних послуг була необхідна для утримання частки нерухомого майна, що належить відповідачам, а яка сума - на оплату комунальних послуг була необхідна позивачеві при використанні належної йому частини домоволодіння для власних потреб.

Співвласник відповідно до своєї частки зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

В ході судового засідання з розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем не доведено, що у спірному домоволодінні проживали відповідачі і користувалися ним, навпаки, позивач та його представник стверджує, що вони там не проживають, помилково вважаючи, що з власної волі.

Представник відповідачів стверджує, що відповідачі бажають проживати у спірному домоволодінні, але не можуть не з власної волі, оскільки їх не впускає позивач; проте мають намір там проживати.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна особа має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих суду доказів вбачається, що заявлені у даному позові вимоги не підтверджені достатніми доказами.

Так, у супереч ст.358 ЦК України позивачем не дотримано правил права спільної часткової власності, яке він мав здійснювати зі співвласниками за їхньою згодою, тобто, суду не надано доказів існування угоди у письмовому чи усному виді про те, що позивач і відповідачі як співвласники домовилися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, або ж про існування з боку позивача хоча б таких спроб і намірів про домовлення.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що дії позивача як співвласника щодо управління, утримання, збереження спільного з відповідачами спірного нерухомого майна не були взаємно узгодженими, і, як наслідок, дії з початку і у спосіб ремонтних робіт вчинені ним без згоди відповідачів, що свідчить про порушення їхніх прав як співвласників, оскільки не вбачається їхнє волевиявлення і згоди щодо вчинення певних дій позивачем стосовно спільного майна як співвласником.

Крім того, представник відповідачів стверджував у суді, що позивач не утримувався від дій, що перешкоджали реалізації відповідачами, як співвласниками, їхніх повноважень щодо спірного майна, тобто, розповсюджував свою волю про небажання того, щоб відповідачі проживали разом з ним у спірному домоволодінні і ці твердження представника відповідачів, хоча і не підтверджені доказами, але вона на них наполягала неодноразово і вони ніким і нічим не спростовані.

Суду не надано також позивачем і доказів на відмову відповідачів виконувати їхні зобов'язання як співвласників, - відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, як передбачено це статтею 360 ЦК України - у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Позивачем також не надано суду доказів зі здійснення ним самостійно інших витрат на утримання майна, оскільки розпочатий ремонт не є закінченою дією, і тому стверджувати про здійснення позивачем ремонту спільного спірного нерухомого майна, а тим більше, за відсутності кошторису потрібних робіт чи експертизи щодо нагальної необхідної потреби у виконанні певних ремонтних робіт, на які позивачем понесені витрати в повному обсязі і які не погоджуються розділити з ним відповідачі.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивачем та його представником у судовому засіданні не були доведені суттєві для вирішення спору обставини, що викладені у позовній заяві, натомість представником відповідачів викладені у позові обставини, що мали б суттєве значення для вирішення спору по суті - спростовувалися, суд дійшов висновку, що відсутні достатні докази та підстави для задоволення позову.

На підставі ст.ст.319, 322, 355, 356, 360 ЦК України, ст.ст.64,67,68 ЖК України, керуючись ст.ст. 2-16,83,89,258, 259, 263 - 265, 268,352,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням майна, що перебуває в спільній частковій власності, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 22 листопада 2018 року.

Суддя А.В. Кравцова