Справа № 739/1933/17
Номер провадження 2/739/38/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Іващенка А.І.

секретаря Неживець К.В. за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Новгород-Сіверський цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк" та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Новгород-Сіверський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню ,

У С Т А Н О В И В:

16 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2675 про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на рахунок Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" боргу за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2008 року за період з 06 серпня 2008 року по 09 квітня 2017 року в сумі 49317 гривень 00 копійок та витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису, в сумі 1800 гривень. Вважаючи виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню повністю, ОСОБА_1 24.11.2017 року звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою від 26 грудня 2017 року, продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, за правилами ЦПК України від 15 грудня 2017 року. Представник відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 подав суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 16 січня 2018 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив в якому просила позов задовольнити в повному обсязі. 25 січня 2018 року проведено підготовче засідання по справі в режимі відеоконференції та призначено до розгляду на 12 березня 2018 року . 12 березня 2018 року судовий розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», а його участь в наступному засіданні забезпечити в режимі відеоконференції . Позивач та її представник у судовому засіданні поданий позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, пояснивши, що

у звязку з неналежним виконанням позивачем умов кредитного договору та залишення без реагування письмової вимоги щодо погашення заборгованості, банк звернувся до нотаріуса з заявою вчинити нотаріальний напис на борговому документі. Все відбулося в рамках чинного законодавства та всі вимоги і строки передбачені законодавством при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були дотримані. Представник відповідача приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_6- адвокат ОСОБА_7 подав суду заперечення на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити та розгляд справи провести за його відсутності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новгород-Сіверський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в судове засідання також не зявився ніяких заяв та клопотань суду не надав. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, Суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. Однією із найрозповсюдженіших підстав виникнення цивільно-правових відносин є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Кредитний договір - це цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і обов'язки та економічну відповідальність банку і клієнта (позичальника) з приводу проведення кредитної операції. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 06.08.2008 року ОСОБА_1 було підписано заяву позичальника б/н, відповідно до умов якої ПАТ КБ «Приватбанк» надав позивачу кредит в розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, дана обставина сторонами не заперечується. 16 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис, яким із ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 49317,00 гривень які є її боргом за кредитним договором б/н від 06.08. 2008 року, в тому числі: заборгованость за тілом креду 13092,70 гривень, відсотки 5654,01 гривень, пеня 26095,67 гривень, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, у розмірі 1650,00 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (відсоток від суми заборгованості) 2324,62 гривень, а також за цим виконавчим написом із ОСОБА_1 стягнуто витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису, в сумі 1800 гривень. 06 жовтня 2017 року державним виконавцем Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_8 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2675 про стягнення із ОСОБА_1 боргу в сумі 51117,00 гривень 50 копійок . Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, імя, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Як вбачається з копії оспорюваного виконавчого напису, у ньому зазначено відомі дані боржника ОСОБА_1, а також, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період - сім років девять місяців вісім днів, а саме з 06.08.2008 року по 09.04.2017 року. Сума заборгованості включає 49317,00 гривень які є її боргом за кредитним договором б/н від 06.08. 2008 року, в тому числі: заборгованость за тілом креду 13092,70 гривень, відсотки 5654,01 гривень, пеня 26095,67 гривень, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, у розмірі 1650,00 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (відсоток від суми заборгованості) 2324,62 гривень, а також за цим виконавчим написом із ОСОБА_1 стягнуто витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису, в сумі 1800 гривень. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно п.п.283, 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України№20/5 від 03 березня 2004 року для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних

установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, відсотки тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком. Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними. Розрахунки заборгованості, надані банком щодо наявності грошового зобовязання позивача по кредиту, відсотках, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Стороною відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовано доводів позивача про відсутність між сторонами домовленості про збільшення строків позовної давності. Таким чином, при розрахунку заборгованості мають застосовуватися загальні строки позовної давності передбачені законом, адже умовами договору інших строків не обумовлено. Крім того, суду не надано доказів того, що нотаріус з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Отже, нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Крім того, відповідно до п.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором можливе за умови обовязкового попередження споживача про таку вимогу кредитодавця на невиконання позичальником цієї вимоги протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення. Судом встановлено, що банком було скеровано на адресу боржника ОСОБА_1 письмову

вимогу про усунення порушень та повернення боргу за кредитним договором, однак, стороною відповідача не надано доказів про отримання позичальником даної вимоги та її невиконання у встановлений строк. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню. Таким чином, ОСОБА_1 у цьому судовому засіданні довела факт порушення ПАТ КБ «Приватбанк» її прав та інтересів. ОСОБА_1 обрала належний і ефективний спосіб захисту свого права, заявивши вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повністю, оскільки така вимога відповідає змісту порушеного права, характеру порушення, наслідкам, заподіяним таким порушенням. Отже, вимога ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованою, доведеною, а тому підлягає до повного задоволення. Однак, суд не може погодитися з вимогою позивача до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Так, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат»). При здійсненні цієї функції нотаріус керується чинним законодавством, зокрема: Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджений наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 182/20595) та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п. 2 Переліку, затвердженого постановою КМУ 29.06.1999 за № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису додається, зокрема, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮУ 22.02.2012 за № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1 - 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Так, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). З дослідженого в судовому засіданні виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_6 вбачається, що його було вчинено 16 травня 2017 року на підставі заяви № б/н від 24 квітня 2017 року про вчинення виконавчого напису, копії кредитного договору, копії письмової вимоги від 11.04.2017 р. року про усунення порушень за кредитним договором № б/н. від 06.08.2008р., інформації про направлення боржнику цього повідомлення, та виписок з рахунку боржника станом на 09.04.2017р.

Суд повністю погоджується з позицією сторони позивача про те, що: - Нотаріусом, всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не перевірено, що Банком не було додано доказ вручення ОСОБА_1, письмової вимоги від 11.04.2017 р. року про усунення порушень за кредитним договором № б/н. від 06.08.2008р. Таких доказів не подав ПАТ КБ «ПриватБанк» і суду, а позивач ОСОБА_1 заперечила факт отримання від Банку такої вимоги. - Всупереч приписам п. 2.3 глави 16 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватний нотаріус ОСОБА_6 вчинив виконавчий напис до спливу тридцяти днів з моменту вручення повідомлення про усунення порушень ОСОБА_1Є, (це за умови, що ОСОБА_1 взагалі отримала відправлення від 11.04.2017 року. Крім того, судом встановлено, що приватний нотаріус ОСОБА_6 при вчиненні 16.05.2017 виконавчого напису № 7113 не дотримав умови, передбаченої статтею 88 Закону України «Про нотаріат» про те, що безспірність заборгованості боржника перед стягувачем має місце лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Так, виконавчий напис вчинено щодо стягнення заборгованості за період з 06.08.2008 року по 09.04.2017 року, тобто за сім років, девять місяців та вісім днів. Але відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку позицію постійно і регулярно висловлював Верховний Суд України у своїх постановах, зокрема, від 29.03.2017 у справі № 132/3645/14-ц. Таким чином, приватний нотаріус ОСОБА_6 не міг вчиняти виконавчий напис щодо заборгованості, що утворилася понад три роки, а по неустойці - понад один рік. Однак, позивач не оскаржує в порядку ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальну дію нотаріуса, а лише доводить обставину, що кредитний договір між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладався і не підписувався а нарахована сума заборгованості не відповідає дійсності. Отже, існує спір про право між боржником (ОСОБА_1 і кредитором (ПАТ КБ «ПриватБанк»), а приватний нотаріус ОСОБА_6 в даному спорі не має спільних чи однорідних прав і обовязків зі сторонами кредитного договору, не має матеріально-правової зацікавленості в спорі. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 заявлена безпідставно, а тому в цій частині слід відмовити в позові. Клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді правнича допомога ОСОБА_1 надавалась фахівцем в галузі права ОСОБА_2 на підставі Договіру №7/17 від 06.11.2017 року,

про надання правової допомоги. Згідно розрахунку витрат на правову допомогу по договору №7/17 від 06.11.2017 року, та квитанції №7/17, витрати складають 400 (чотириста ) гривень . Таким чином, у відповідності зі ст.137 та ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача мають бути компенсовані витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 400 грн та сплачений судовий збір в сумі 640 гривень. Керуючись: ст.ст. 18, 626, 1054 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Виконавчий напис, вчинений шістнадцятого травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 49317 ( сорок девять тисяч триста сімнадцять ) гривень 00 копійок, як борг за кредитним договором із Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» № б/н від 06.08.2008 року, та грошових коштів в сумі 1800 гривень, як витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису, визнати таким, що не підлягає виконанню . В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 - відмовити у звязку з його безпідставністю. Стягнути із Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати: 640 (шістсот сорок) гривень судового збору та 400 (чотириста) гривень витрат на правову допомогу. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.І.Іващенко

Текст повного рішення виготовлений 04 квітня 2018року