АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/10088/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І. Б.

секретар Герман Я.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 січня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Чебан В. М.),

встановила:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору від 11 січня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 5 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим, станом на 31 липня 2017 року існує заборгованості у розмірі 20 102 грн 04 коп., просив стягнути указаний розмір заборгованості, з яких 2 380 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом, 16 288 грн 04 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 933 грн 43 коп. штраф (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 посилається на правильність висновку суду першої інстанції про сплив позовної давності.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено після спливу позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі встановлено, що 10 червня 2011 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 5 800 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується анкетою-заявою позичальника (а.с.8).

Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки. Договір був укладений у формі заяви.

Згідно змісту вказаної заяви ОСОБА_2 ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою (далі - Умови) та тарифами банку.

Пунктом 2 розділу І Умов встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Пунктом 5.3 розділу ІІ Умов визначено, що строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками з установленим мінімальним обов'язковим платежем вказані в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною кредитного договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами та частину заборгованості за кредитом.

Підпунктом 5.5.2 Умов встановлено, що проценти за використання кредиту (в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом), передбачені тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту засоби, з дня списання суми карткового рахунку.

Пунктом 5.4 цього ж розділу Умов визначено, що погашення за кредитом за платіжними картками без установленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

У справі встановлено, що відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 31 липня 2017 року існує заборгованість у сумі 20 102 грн 04 коп. за період з 12 лютого 2006 року по 31 липня 2017 року (а. с. 6-7).

Термін дії картки, виданої відповідачу, закінчився 12 місяця 2008 року.

З урахуванням положень пункту 5.4 розділу ІІ Умов строк погашення кредиту в повному обсязі визначається одноразовим платежем - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH), тобто 31 грудня 2008 року.

Останній платіж ОСОБА_2 здійснено 14 жовтня 2011 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 05 жовтня 2017 року.

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, заявлено в суді першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 42).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Під час розгляду та вирішення справи у спірних кредитних правовідносинах судом першої інстанції правильно враховані Умови та вище наведені правові норми.

Виходячи із тих обставин, що строком повернення кредиту є 31 грудня 2008 року, а останній платіж в рахунок сплати процентів ОСОБА_2 було здійснено у жовтні 2011 року, перебіг позовної давності за вимогами по поверненню кредиту й процентів, з урахуванням умов укладеного між сторонами кредитного договору, почався з жовтня 2011 року. Звернувшись до суду з позовом лише у жовтні 2017 року, банк пропустив визначений ст. 257 ЦК України строк давності. Причин пропуску цього строку ПАТ КБ «ПриватБанк» наведено не було.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у позові з підстави спливу позовної давності.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є необґрунтованими.

Заявник посилається на неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 щодо права банку на проценти в межах позовної давності.

Проте заявником неправильно витлумачено зміст цієї правової позиції.

Дійсно Верховний Суд України в указаній справі навів зміст ч. 1 ст. 1048, ст. 599 ЦК України та зазначив, що у випадках якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Проте указане стосується випадку коли проценти та пеня нараховуються на тіло кредиту, можливість стягнення якого не втрачена.

У справі, що розглядається банком пропущено позовну давність щодо вимоги про стягнення самого кредиту.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору, з урахуванням строку користування відповідачем грошовими коштами, погоджено розмір процентів, визначено порядок їх нарахування банком та сплати позичальником, тому в даному випадку нараховані за користування коштами проценти, передбачені договором, можуть підлягати стягненню з дати сплати боржником останнього платежу, але в межах позовної давності, зокрема і в межах позовної давності за вимогою про повернення основної суми кредиту.

У справі № 6-249цс15 Верховний Суд України, скасовуючи судові рішення, якими було стягнуто проценти у межах позовної давності, зазначив, що висновок апеляційного суду, з яким погодився суд касаційної інстанції, про те, що позовна давність щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло з квітня 2011 року, не сплила, а тому в цій частині заявлених вимог позов підлягає задоволенню, є неправильним.

Тобто, у вказаній справі теперішня позиція ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо правил застосування позовної давності до вимог про стягнення процентів не підтримана.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормі ст. 266 ЦК України та не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-249цс15.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 10 квітня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

І. Б. Перепелюк