Провадження № 2/760/3403/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
31.07.2017 позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що з 20.12.2003 вона та відповідач ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.
Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З 2014 року подружжя проживає окремо. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, втрату взаєморозуміння, почуття любові один до одного.
На даний час позивач та відповідач не ведуть спільного господарства. Примирення та подальше збереження сім'ї неможливе, т.я. буде суперечити її - позивача інтересам, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем.
Спору про поділ спільного майна на даний час не має. Подружжя дійшло згоди, що після розірвання шлюбу донька, яка на даний час проживає з позивачем, залишиться проживати з матір'ю.
Зазначаж, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо способу та розміру утримання спільної доньки, а відповідач, маючи постійний дохід, не виконує покладений на нього обов'язок утримувати свою дитину, зокрема не бере участі у її матеріальному забезпеченні, у витратах, які здійснюються для забезпечення дитини всім необхідним для проживання, а саме у витратах на харчування, одяг, профілактично-оздоровче лікування, тощо.
Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, оскільки саме такий розмір аліментів покриє половину витрат позивача на утримання дитини і відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі.
В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача - адвокат ОСОБА_6 подав суду заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
З огляду на належне повідомлення відповідача, суд керуючись ст.ст. 221, 223, 280 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача згідно поданої заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 20.12.2003, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 20.12.2003.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.06.2005.
Як зазначила позивач, шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, вони окремо проживають, не ведуть спільного господарства, примирення і подальше збереження сім'ї не можливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не представлено жодних доказів на спростування доводів позивача.
Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити.
Судом також встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Водночас за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір'ю ОСОБА_3 та знаходиться на повному її утриманні, як зазначає позивач, після розірвання шлюбу донька продовжить проживати з нею, оскільки такої згоди дійшли сторони.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Таким чином, враховуючи, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів.
При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу).
Визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, та враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців, та з огляду на наявні у матеріалах справи докази і встановлені відповідно до них обставин, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів належить задовольнити частково.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн.
Також, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, і суд дійшов до висновку про його задоволення в цій частині, з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Керуючись ст.ст. 110, 112,182, 191 СК України, ст. ст. 12-13, 141, 206, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору в сумі 640,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн..
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя В.В. Лазаренко