справа № 732/94/18
провадження № 2/732/191/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі : головуючого судді Березовського О.Д., секретаря Дударенка О.А., за участі відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В :

Консультант Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› ОСОБА_3, який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності № 8501-К-Н-О від 11.09.2017 року, діючи в інтересах позивача звернувся до суду та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 12269,14 грн. за кредитним договором № б/н від 12.08.2011 року. Також представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1762,00 грн..

З позовної заяви виходить, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву № б/н від 12.08.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 28.12.2017 року має заборгованість 12269 грн. 14 коп., яка складається з тіла кредиту в розмірі 3852 грн. 57 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 2255 грн. 81 коп., нарахованої пені в розмірі 5100 грн. 32 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. 00 коп. штраф ( фіксована частина ); 560 грн. 44 коп. штраф ( процентна складова ).

На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.08.2011 року в розмірі 12269,14 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді від 08 лютого 2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. У долученому до позовної заяви письмовому клопотанні від 02.01.2018 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_3 просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні ( а.с. 30 ).

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, у поданому 24.04.2018 року до суду письмовому відзиві на заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності представник позивача ОСОБА_4, яка представляє інтереси ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі відповідної довіреності від 03.11.2017 року № 9437-К-Н-О, посилаючись на положення ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України, вказала, що відповідно до п. 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки ( місяць і рік ) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці ( поле MONTH ). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України ), а не закінчення строку дії договору. При цьому даний висновок, за твердженням представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.03.2014 року по справі № 6-14цс14 та постанові від 18.06.2014 року по справі № 6-61цс14.

Згідно з довідкою про картки ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 12.08.2011 року отримала картки № 894588, 225850 та 008227, остання з яких має термін дії до останнього дня 08.2019 року.

Виходячи з правових позицій ВСУ, викладених у вищевказаних постановах, представник позивача приходить до висновку, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України ), тобто з 31.08.2019 року. Банком натомість позов подано до суду 17.01.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Також представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертає увагу на те, що згідно виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобовязання за договором. Разом з тим, на даний час ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала.

Враховуючи вищевикладене, представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її заяви ( а.с. 62-63 ).

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні предявлений позов визнала частково, а саме погодилась повернути визначене позивачем в позові тіло кредиту в розмірі 3852,57 грн.. Щодо цієї суми та її обрахування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вона заперечень не має. Щодо нарахованих їй відсотків, пені та штрафів, то в цій частині позов вона не визнає та заперечує з приводу його задоволення. Просить суд застосувати до нарахованих відсотків, пені та штрафів спеціальний строк позовної давності в один рік та відмовити в задоволенні позову в цій частині у звязку зі спливом позовної давності. Підтверджує факт укладення нею 12.08.2011 року кредитного договору та отримання кредитної картки «Універсальна». Не заперечує того факту, що вона користувалась певний час кредитними коштами. Потім ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» запропонував їй змінити картку на «Універсальна GOLD» і вона погодилась, оскільки її чоловік був інвалідом і їй потрібні були гроші. Підтверджує той факт, що строк дії виданої їй картки складав до 08.2019 року. Через деякий час їй запропонували встановити в будинку металопластикові вікна. Вона скористалась карткою та оплатила вартість замовлених вікон в сумі 3440 грн.. При цьому обрала оплату частинами і в послідуючому зробила 2 чи 3 платежі на погашення заборгованості, але вікон так і не отримала. Вона зверталась до поліції щодо шахрайських дій осіб у яких вона замовила вікна, але у відкритті кримінального провадження їй було відмовлено. Після цього вона більше нікуди не зверталась та погашати заборгованість припинила десь у грудні 2016 року, оскільки втратила роботу, чоловік у неї інвалід, а сина забрали в армію. Допомогти їй було нікому, а тому вона і припинила погашати кредит. З нарахованою сумою заборгованості вона не погоджується, так як їй нічим платити і просить застосувати строки спеціальної позовної давності в один рік та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з неї відсотків, пені та штрафів.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.03.2018 року № 1-184/18 та довіреності від 26.03.2018 року, у судовому засіданні підтримала позицію відповідача, предявлений позов визнала частково, погодилась щодо стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 3852,57 грн.. Що стосується стягнення з ОСОБА_1 відсотків, пені та штрафів, то в цій частині предявлений позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, застосувавши строки спеціальної позовної давності один рік. Вказуючи на сплив позовної давності представник відповідача ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 припинила погашати кредит у грудні 2016 року і саме з цього часу має обраховуватись строк позовної давності. Пункт 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає спеціальну позовну давність в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ) і саме спеціальна позовна давність має бути застосована до вимог про стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів. Крім того, посилаючись на ст. 62 Конституції України та ст. 549 ЦК України, звертає увагу суду щодо неприпустимості покладення на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Суд, зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № б/н від 12.08.2011 року встановлено, що він складається з анкети - заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та укладений між останньою ( позичальник ) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( кредитор ). Ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 зазначила про своє бажання отримувати послуги з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна». При цьому в анкеті - заяві ОСОБА_1 своїм власноручним підписом підтвердила той факт, що вона згодна з тим, що ця заява разом із памяткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідач зобовязалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» www.privatbank.ua ( а.с. 7 ).

У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» ( а.с. 8 ).

У Витягу з Умов та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку детально визначено права та обовязки банку, права та обовязки клієнта, умови обслуговування та правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін ( а.с. 9-23 ).

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 12.08.2011 року встановлено, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28.12.2017 року становить 12269,14 грн., з яких : 3852,57 грн. тіло кредиту, 2255,81 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 5100,32 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 560,44 грн. штраф ( процентна складова ) ( а.с. 5-6 ).

За даними з довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.04.2018 року за вих. № 20180117/467 встановлено, що клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору отримала картки № 894588, 225850 та 008227, остання з яких має термін дії до останнього дня 08.2019 року ( а.с. 66 ).

При цьому факт отримання відповідачем ОСОБА_1 вищевказаної кредитної картки з терміном її дії до останнього дня серпня 2019 року був підтверджений стороною відповідача в судовому засіданні, а тому відповідно до положень ст. 82 ЦПК України даний факт не підлягає доказуванню.

За даними виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 12.08.2011 року по 21.04.2018 року, наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала зняття та поповнення готівкових коштів кредитної картки, користувалась сервісом «Оплата частинами» та з картки в період з червня 2016 року по березень 2017 року здійснювались платежі за придбання товарів на суму 3440 грн. ( а.с. 64-65 ).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтвердила факт користування нею кредитною карткою, здійснення за допомогою кредитної картки оплати за придбання металопластикових вікон на суму 3440 грн. та використання сервісу «Оплата частинами» для погашення заборгованості за кредитною карткою.

Згідно положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У судовому засіданні встановлено і даний факт не заперечувався відповідачем та її представником, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. При цьому формулярами та стандартними формами, як то передбачено ст. 634 ЦК України, у даному випадку і були саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та згідно яких обслуговувалась відповідач.

Факт свого ознайомлення з текстом Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифами банку відповідач підтвердила своїм підписом в анкеті заяві від 12.08.2011 року. Також відповідач зобовязалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» www.privatbank.ua.

Пункт 1.1.3.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачає право позивача змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту ( кредитного ліміту ) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта ( а.с. 9-23 ).

Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ), у строк та в порядку , що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання.

Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладеному кредитному договорі.

Суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 предявлений позов визнали частково, визнавши визначену у позову суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3852,57 грн. та погодившись її сплатити. У іншій частині предявлений позов вони не визнали та заперечували з приводу його задоволення та стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за відсотками, пенею та штрафами. При цьому як на правову підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, пенею та стягнення штрафів відповідач та її представник послались на сплив строків спеціальної позовної давності, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, на момент звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідним позовом до суду.

Слід зазначити, що відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг ОСОБА_5 видає Клієнту Картку, її вид визначений в Памятці Клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг, картка є власністю Банку і видається в тимчасове використання.

Згідно з п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, картка діє до останнього місяця терміну її дії. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє припинення договірних відносин між банком і клієнтом та/або закриття повязаного з нею поточного рахунка клієнта.

Як суд зазначав вище, позивачем доведено, а відповідачем натомість підтверджено той факт, що строк дії виданої ОСОБА_1 картки був встановлений до 08/2019, тобто до серпня 2019 року ( а.с. 66 ).

При цьому в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не вказувала та матеріали справи не містять її заяв зі зверненням до банку про закриття рахунку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за боргові зобовязання за Кредитом і ОСОБА_5 нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Проценти за користування кредитом ( кредитним лімітом ) та/або ОСОБА_5 нараховуються в дату їх сплати, яка передбачена п. 2.1.1.12.4 та п. 2.1.1.12.5, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок Кредиту та/або ОСОБА_5 кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або ОСОБА_5 стають простроченням кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони відповідно до укладеного договору встановили, що Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань ( внесення щомісячних платежів ), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України ).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначена спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( частина перша статті 261 ЦК України ).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України ).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору, скільки з певними моментами ( фактами ), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року.

Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом України у справах № 6-95цс14 від 17.09.2014 року, № 6-127цс14 від 22.10.2014 року, за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а і кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ( ст. 261 ЦК України ).

Слід зазначити, що відповідач та її представник наполягаючи на застосуванні спеціальної позовної давності просять її застосувати і до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, однак такі вимоги є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону, так як п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає можливість застосування спеціальної позовної давності в один рік лише до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ).

Таким чином, з огляду на викладене та з врахуванням висновків Верховного Суду України і строку дії картки до серпня 2019 року, а також дати звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідним позовом до суду ( січень 2018 року ), позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за його користування.

Викладене, в свою чергу, також вказує і на те, що визначений ст. 258 ЦК України строк спеціальної позовної давності в один рік, який застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» також пропущено не було і підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем та її представником на спростування розрахунку позивача не надано жодного доказу, також не надано доказів на підтвердження сплати коштів в повному обсязі по кредитному договору. Також відповідачем та її представником в судовому засіданні не надано суду доказів та не доведено того, що здійснений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості за кредитним договором і нараховані відсотки та штрафи суперечать умовам кредитного договору та зобовязанням, взятим на себе сторонами.

При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої пені в розмірі 5100,32 грн., суд вважає за необхідне у стягненні пені відмовити. При цьому суд приймає до уваги правову позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, в якій розяснено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( частина 2 статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених статтею 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у звязку з неповерненням відповідачем грошових коштів у належному розмірі стягненню з ОСОБА_1 підлягають заборгованість за тілом кредиту, відсотки за користування кредитом та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. 00 коп. штраф ( фіксована частина ); 560 грн. 44 коп. штраф ( процентна складова ).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог позивача - на 58% ( 7168,82 х 100 : 12269,14 = 58) з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1021,96 грн. (1762 х 58 % : 100 = 1021,96).

На підставі викладеного, керуючись ст. 256-258, 261, 266-267, 526-527, 530, 610-612, 629, 1046, 1048 - 1050, 1052, 1054 ЦК України, ст. 4-5, 12-13, 128, 130-131, 141, 211, 223, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( місцезнаходження : вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) до ОСОБА_1 ( місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.08.2011 року в розмірі 7168 грн. 82 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3852 грн. 57 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2255 грн. 81 коп., штрафу ( фіксована частина ) в розмірі 500 грн. 00 коп., штрафу ( процентна складова ) в розмірі 560 грн. 44 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 1021 грн. 96 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги до Апеляційного суду Чернігівської області подаються учасниками справи через Городнянський районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 травня 2018 року.

Суддя О.Д.Березовський