Дата документу 05.03.2018 Справа № 554/5687/17
Провадження № 2/554/767/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Галушко А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

адвоката позивача - ОСОБА_2,

адвоката відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (36000, АДРЕСА_2) про стягнення сплаченого авансу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

20.07.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь грошові кошти, передані йому в якості авансу у розмірі 25 944,00 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., що разом становить 35 944,00 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування позову зазначено, що в 2014 році відповідач ОСОБА_4 запропонував позивачу ОСОБА_1 купити частину будинку за адресою: АДРЕСА_3. При цьому останній представився особою, яка діє за довіреністю від імені та в інтересах власника даної частини будинку, ОСОБА_5. 28.07.2014 р. Позивач оглянула запропонований обєкт нерухомості та надала свою згоду на купівлю за ціною 16 000,00 доларів США. Позивач з відповідачем домовилися, що як тільки відповідач ОСОБА_4 підготує за свій рахунок документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної нерухомості, то за участі нотаріуса та власника житла відбудеться укладання договору купівлі-продажу. Також, позивачем зазначено, що 28.07.2014 р. вона з відповідачем уклали усний попередній договір, згідно з яким позивач передала відповідачу суму грошей в розмірі 1 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.07.2017 р. становить 25 944,00 грн., в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який вони повинні були укласти у майбутньому. Позивач вказує, що на підтвердження даної попередньої домовленості та передачу грошових коштів відповідачем ОСОБА_4 було власноруч складено письмову розписку. Оскільки відповідач своїх обовязків за попереднім договором не виконав, необхідних документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної нерухомості не підготував, таким чином основний договір укладено не було. Передані грошові кошти, які позивач вважає авансом, відповідач на вимогу позивача добровільно не повернув, що і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. Разом з тим, позивачем зазначено, що у звязку з неправомірними діями відповідача йому була спричинена значна моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Позивач вказувала, що моральна шкода виразилася у душевних стражданнях, значних хвилюваннях, нервовості, безсонні, неуважності та тяжких переживаннях, порушенні попереднього укладу життя, через виникнення ряду незручностей, в тому числі повязаних з необхідністю повернення коштів, звернення з цього приводу до відповідача та правоохоронних органів та суду.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. вказану цивільну справу прийнято в провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного повадження.

24.01.2018 року, в межах строку, визначеного судом, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву та докази його направлення позивачу, відповідно до якого відповідач в повному обсязі заперечував проти позовних вимог за недоведеністю та безпідставністю. В обгрунтування своїх заперечень відповідач вказував, що будь-яких правовідносин у нього з позивачем не було, попереднього договору не укладалось між ними, грошові кошти він від позивача не отримував. Відповідач також зазначав, що за заявою позивача працівники правоохоронних органів проводили перевірку, якою в діях відповідача протиправних дій кримінального характеру не було встановлено, також не встановлено факту прийому-передачі вказаних у позові коштів та наявності договірних правовідносин щодо купівлі-продажу вказаного обєкта нерухомості. Відповідач вказував у відзиві, що відповідно до наданої суду копії розписки від 28.07.2014 р. вбачається, що грошові кошти в розмірі 1 000,00 доларів США як аванс передано позивачем та отримано ОСОБА_5 за продаж частини будинку АДРЕСА_4 до 01.09.2014 р. Відповідачем зазначено, що він, своїм підписом у розписці тільки підтвердив факт того, що ОСОБА_5 отримав від позивача аванс у сумі 1 000,00 доларів США, а тому відповідач вважає, що будь-яких зобовязань у нього перед позивачем не виникло, домоволодіння за адресою АДРЕСА_5 йому ніколи не належало та не належить на праві власності. На підставі вищевикладеного, відповідач прохав суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, також зазначив, що у звязку з розглядом вказаної справи ним буде понесено судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити.

Адвокат відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, прохав відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що є матірю позивачки, і їх родина мала намір придбати житло, у звязку з чим вони звернулись до агентства, яке їм запропонувало придбати нерухомість за адресою АДРЕСА_6 за ціною 16 000,00 доларів США. Агент цього агентства зателефонував ОСОБА_4 (який, як повідомила свідок, представився як брат власника житла), разом з яким було оглянуто обєкт нерухомості. Також, свідок повідомила, що 28.07.2018 року за її присутності, а також присутності ОСОБА_1, подруги - ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, її дочка ОСОБА_1 (позивач по справі), перебуваючи у житловій будівлі за адресою АДРЕСА_6, передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 000,00 доларів США як завдаток за вказане житло; розписку писав власноручно ОСОБА_4, грошові кошти забрав ОСОБА_4 та поклав у барсетку. На запитання адвоката відповідача, скільки підписів міститься у розписці, кому вони належать та чи бачила і читала свідок розписку в той момент взагалі, - свідок точних пояснень суду не надала.

Свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що є подругою ОСОБА_6 (матір позивачки), зі слів якої їй стало відомо про наміри позивача купити квартиру за адресою АДРЕСА_6, у звязку з чим вона надавала у позику ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США. Також, свідок повідомила суд, що була присутня під час передачі коштів позивачкою ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 1 000,00 доларів США; під час передачі коштів у житловій будівлі за адресою АДРЕСА_6, були присутні вона, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ще одна людина, що спала в одній із кімнат. На запитання, свідок відповіла, що розписку писав особисто ОСОБА_4, хоча вона її не читала та не бачила про що вона складена.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

З показів свідків, судом встановлено, що позивач, разом зі своєю матірю та батьком мали намір придбати нерухомість у м. Полтаві, у звязку з чим останні звертались до агентства з продажу нерухомості, яке запропонувало для придбання обєкт нерухомості за адресою АДРЕСА_6.

Позивачем у позові зазначено, що 28.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено усний попередній договір щодо купівлі-продажу у майбутньому вказаного обєкта нерухомості.

Відповідач заперечував щодо існування такої угоди, вказував на відсутність у нього будь-яких прав та законних підстав на вчинення дій щодо вказаного обєкта нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 1 ст. 657 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами письмового попереднього договору не укладалось.

Належних доказів укладення попереднього договору між сторонами суду не надано, показами свідків не доведено факту укладення 28.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 попереднього договору щодо купівлі-продажу вказаної нерухомості. При цьому, належних та допустимих доказів того факту, що ОСОБА_4 є власником вказаного обєкта нерухомості або мав право діяти на законних підставах в інтересах власника вказаної нерухомості суду не надано.

Волевиявлення сторони відповідача на укладення попереднього договору та договору купівлі-продажу судом не встановлено.

Таким чином, факт укладення між сторонами усного попереднього договору на укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомості за адресою АДРЕСА_6 не доведено жодним доказом.

З огляду на вимоги чинного цивільного законодавства щодо форми попереднього договору (ч. 1 ст. 635 ЦК України), такий договір мав бути укладений у письмовій формі та підлягав нотаріальному посвідченню.

Щодо грошових коштів, які позивач вважає авансом в силу ч. 2 ст. 570 ЦК України, та прохає стягнути з відповідача, суд виходить з наступного.

Свідок ОСОБА_6 пояснювала суду, що грошові кошти в розмірі 1 000,00 доларів США передавались як завдаток за договором купівлі-продажу вказаного обєкта нерухомості ОСОБА_4

Відповідно до ст. ст. 546, 570 ЦК України завдаток є видом забезпечення виконання зобовязання.

Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана.

В даному випадку, попередній договір та основний договір купівлі-продажу вказаного обєкта нерухомості не укладався між позивачем та відповідачем чи будь-якою третьою особою, доказів протилежного не надано, як і не надано доказів укладення письмового договору завдатку.

Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі, в іншому разі, такий правочин є нікчемним (ч. 1, ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Розписка сама по собі не є письмовою формою договору завдатку, а є лише борговим документом, що підтверджує факт передачі певної кількості коштів або речей за договором, волевиявлення сторін, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати вказані грошові кошти завдатком.

Враховуючи те, що жодним належним доказом по справі не доведено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини зобовязального характеру на підставі договору, тому слідує недоведеність, що передані кошти є авансом.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача грошових коштів як авансу є безпідставною.

Щодо встановлення отримання грошових коштів відповідачем, суд виходить з наступного.

Судом досліджено в судовому засіданні оригінал розписки, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.7).

В розписці зазначено: «ОСОБА_9, 21.05. 1967, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_1, получил от ОСОБА_10 аванс в сумі 1 000,00 одна тисяча доларів США за продаваємую часть дома по ул. Сака 35 а, кв. 1 до 01.09.2014 г.», нижче цього тксту мається дата 28.07.2014 р. , напис ОСОБА_11 та підпис, та після цього напис: «Деньги получил. ОСОБА_4 04.02.66 г., АДРЕСА_7, та підпис».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 мала дівоче прізвище ОСОБА_10, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3).

З дослідженого тексту розписки судом неможливо достовірно встановити хто саме отримав від позивачки грошові кошти: спочатку написано, що грошові кошти в розмірі 1 000,00 доларів США отримав від позивача ОСОБА_12 (дівоче прізвище ОСОБА_10) ОСОБА_13, однак перед підписом мається напис прізвища ОСОБА_11

Відповідач зазначив у відзиві на позов, що він своїм підписом підтвердив отримання коштів ОСОБА_13

Факт отримання грошових коштів в розмірі 1 000,00 доларів США саме відповідачем за даною розпискою судом не вбачається, а тому є недоведеним.

Разом з тим, суд вважає, що показів свідків на підтвердження факту отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме в розмірі 1 000,00 доларів США є недостатньо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову щодо стягнення грошових коштів, а тому і позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає за безпідставністю.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Щодо стягнення судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові - судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами.

Оскільки заявлені витрати відповідача на правничу допомогу не підтверджені та необґрунтовані відповідачем по справі відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, питання про їх розподіл судом не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 10-11, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 220, 546,547, 570, 635 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (36000, АДРЕСА_2) про стягнення сплаченого авансу та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 12 березня 2018 року.

Суддя Материнко М.О.