Справа № 489/5809/17
Номер провадження 2/489/814/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2017 р. позивач звернувся із вказаним позовом, яким просив стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 317 786 грн. 00 коп. Вказував, що 01.06.2016 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він надав грошові кошти в сумі 13 000,00 доларів США, зі строком повернення до 31.12.2016 року. Проте, відповідач повернув лише частину боргу 1 000,00 доларів США та ухиляється від подальшого виконання зобовязань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та їх не визнавав. Вказував, що насправді між позивачем та матір`ю відповідача був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, на підтвердження боргу за яким було складено розписку відповідачем та правовідносин, про які веде мову позивач взагалі не існує. При цьому погодився, що розписку написано ним без примусу, власноруч та віддав позивачу 1000 доларів, проте з інших, ніж вказано у розписці , підстав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

01.01.2016 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали Договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 13 000,00 доларів США, з кінцевим строком повернення до кінця 2016 року, тобто до 31.12.2016 року.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується сторонами те, що в подальшому відповідач сплатив позивачу 1 000,00 доларів США.

Позивач вказує, що позичальником за договором позики зобовязання щодо повернення суми боргу в повному обсязі не виконані, в звязку з чим на теперішній час він має заборгованість перед позивачем в розмірі 12 000,00 доларів США, що еквівалентно 317 786 грн. 00 коп.

Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Разом з тим, відповідач вказує на те, що договору позики насправді не існує, а розписка складена ним на підтвердження повернення позивачеві частини грошових коштів за придбаний ним на ім`я матері автомобіль під умовою працевлаштування позивача на підприємстві, де засновником та керівником є відповідач, водієм на цьому ж автомобілі.

Так, зі змісту документів та відзиву вбачається, що відповідач є засновником ТОВ «Харвест-Юг» та 01.06.2016 р. придбав у відповідача вантажний сідловий тягач-Е марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1, і напівпричіп-самоскид-Е марки STAS, реєстраційний номер НОМЕР_2, за 25 000,00 доларів США, право власності на які зареєстровано на матір позивача ОСОБА_4. При цьому, кошти в розмірі 12 000,00 доларів США відповідач відразу сплатив позивачу, а решту повинен був сплачувати періодично від прибутку з придбаних автомобіля та напівпричіпа. Частину від залишку боргу за договором - 1000 доларів, він сплатив позивачу на його прохання.

Відповідач вказує також, що у звязку з значним ремонтом автомобіля та напівпричіпа, які були придбані у позивача, він зазнав значних витрат загалом на суму 163 885,17 грн. Також, позивач відмовився працювати у відповідача водієм на автомобілі, яким останній придбав. В звязку з викладеним відповідач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди та позивачем порушено його права як споживача, гарантовані ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд вважає, що на правовідносини, які склались між сторонами не розповсюджуються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідачем не заявлено вимог щодо оспорювання як договору позики так і договору купівлі - продажу з будь-яких підстав, передбачених нормами ЦК України. Суд критично ставиться до наведених доводів відповідача, через те, що розписка складена ним особисто, за змістом - на підтвердження отриманих коштів, та не містить жодних посилань щодо укладення між сторонами по справі будь-яких інших правочинів, крім договору позики.

Договір купівлі-продажу, на який посилається відповідач, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та не створює жодних прав та обовязків для відповідача, який сам зазначав, що його мати також є співвласником одного з його підприємств.

Квитанції надані відповідачем суду щодо оплати автозапчастин не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані доводи не є предметом позову та, відповідно, доказуванню у справі.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 76-78, 82, 229 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню, в той час як доводи відповідача не спростовують позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3 177грн. 86 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, заборгованість за договором позики від 01.01.2016 р. в розмірі 317 786 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, судовий збір в розмірі 3 177грн. 86 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 05.04.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова