АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 лютого 2018 року

М. Харків

Справа № № 643/8531/17

Провадження № 22-ц/790/522/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова, постановлене 09 жовтня 2017 року, під головуванням судді Довготько Т.М., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про зняття арешту, в якому просив суд зняти арешт з усього майна належного йому, накладеного постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Самойловою К.Г. від 08.06.2015р. про арешт майна в межах виконавчого провадження №47538597.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що на виконанні державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Самойлової К.Г. знаходиться виконавче провадження №47538597 щодо примусового виконання виконавчого листа №640/8920/13-ц, виданого 19.08.2013 року Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки у розмірі 400грн. Постановою державного виконавця 08.06.2015року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на автомобілі в межах суми заборгованості по аліментам. Проте, на даний час заборгованість за аліментами погашена і не має підстав для подальшого продовження арешту майна.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що постанова державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ щодо примусового виконання виконавчого листа № 640/8920/13-ц, виданого 19.08.2013 року була винесена 14.05.2015 року, отримана 28.05.2015 року, а відрахування із заробітної плати позивача почало здійснюватись з 05.06.2015 року. Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 08.06.2015 року було накладено арешт на нерухоме майно, що належить позивачу, а саме на автомобіль Volkswagen Transport T5, 2005 р.в., білого кольору, д.н. НОМЕР_2 та на автомобіль легковий ВМW Х3, 2010 р.в., д.н. НОМЕР_1, тобто арешт було накладено передчасно, вже після початку сплати заборгованості. Вказує на те, що суд матеріали виконавчого провадження не дослідив та не залучив стягувача до участі у справі.

У відповідності до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого 19.08.2013 року Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, Московський ВДВС ХМУЮ відкрив виконавче провадження.

З метою забезпечення виконання рішення суду 08.06.2015р. державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Самойловою К.Г. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За змістом ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснено, що відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення .

З матеріалів справи вбачається, що стягувач за виконавчим провадженням не була залучена до участі у розгляді цієї справи, хоча вимоги, заявлені позивачем безпосередньо стосуються її прав та обов*язків.

З огляду на наведене правильним є висновок суду першої інстанції про відсутінсть підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова.

Позивач вказує на наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки скарга на дії державного виконавця має бути подана у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК.

Такі доводи позивача не відповідають обставинам справи, оскільки позов не містить вимог про визнання дій (бездіяльності) виконавця незаконними та скасування постанови про накладення арешту.

Відмова у задоволенні цього позову не є перешкодою ОСОБА_2 для звернення до суду з позовом до належного кола осіб або для звернення із скаргою на дії державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова