Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Філіпповій О.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бабенка А.І.,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в заді районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (надалі ПАТ «Родовід Банк»), третя особа: ОСОБА_4 про визнання припиненим договору поруки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому просить визнати припиненим договір поруки від 20.09.2007 р., укладений між ВАТ «Родовід банк» та позивачем на забезпечення виконання зобов'язання укладеного між ВАТ «Родовід банк» і третьою особою у справі ОСОБА_4 кредитного договору. Свої вимоги мотивує тим, що 23.10.2008 р. між Банком та позичальником ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду до вказаного вище кредитного договору, яким було змінено в сторону збільшення відсоткову ставку з 15% до 17%, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності і його як поручителя. Про дану додаткову угоду його не було повідомлено, тим самим він не надавав згоду на таку зміну зобов'язання, а тому вважає, що його зобов'язання за вищевказаним договором поруки припинилось на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладені в позові обставинам, зазначивши, що як спосіб захисту своїх прав сторона позивача обрала визнання припиненим саме договору, а не поруки як зобов'язання. Додав, що про наявність оспорюваної додаткової угоди від 23.10.2008 р. позивач дізнався лише під час розгляду справи за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 20.09.2007 р.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову на дав письмовий відзив на нього, в якому посилається на те, що Договір поруки від 20.09.2017 р. був підписаний між сторонами відповідно до норм чинного законодавства, погодивши всі умови, в т.ч. обов'язок позивача нести солідарну відповідальність за кредитним договором та усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії між банком та позичальником ОСОБА_4 Також пояснив, що наявне судове рішення апеляційного суду від 03.08.2016 р., яким солідарно стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за зазначеним вище кредитним договором, а тому не може ставиться питання про припинення договору поруки. Крім того додав, що вважає, що позивач обрав неправильний спосіб судового захисту, оскільки ст.559 ЦК України передбачена можливість припинення саме поруки, а не договору поруки.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, 20 вересня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є відповідач - ПАТ «Родовід Банк», та третьою особою ОСОБА_4, як позичальником, було укладено кредитний договір № 37.3/СЖ-006.07.1, відповідно до умов якого третій особі у справі - ОСОБА_4 було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 25 000,0 доларів США терміном повернення по 20 вересня 2017 року включно з процентною ставкою у 15%.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором в цей же день, 20 вересня 2007 р. між позивачем у справі ОСОБА_3 та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки, згідно з яким на позивача ОСОБА_3, як поручителя, було покладено обов'язок відповідати за повне і своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_4 за даним кредитним договором від 20.09.2007 р.

23 жовтня 2008 р. між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та третьою особою ОСОБА_4 укладена Додаткова угода до вищевказаного Кредитного договору, якою процентна ставка за Договором встановлюється у розмірі 17%.

Як вбачається з наданої стороною відповідача копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2017 р. відхилена касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м.Києва від 03.08.2016 р. у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України (2017 р.) обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно судових рішень у цивільній справі щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з останніх на користь ПАТ «Родовід Банк» рішенням Шевченківського районного суду від 16.02.2016 р. стягнута заборгованість за вищевказаним кредитним договором від 20.09.2007 р., яке змінено в частині стягнення розміру пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості рішенням Апеляційного суду м.Києва від 03.08.2016 р. При цьому, як вбачається з судового рішення, зустрічний позов ОСОБА_3 щодо поруки в межах даного судового провадження не заявлявся.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За своєю правою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені главою 50 розділу 1 книги 5 ЦК України, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ст.559 ЦК України передбачає спеціальні підстави припинення поруки.

Припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права.

Відповідно до ст.3 ЦПК України (2004 р.), що діяла на час звернення позивача до суду, кожна особа має право у встановленому Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності

Позивачем, як поручителем, заявлені до суду вимоги про припинення саме договору поруки, при цьому правове обґрунтування позовних вимог - ст.559 ч.1 ЦК України, яка регулює саме поруку, а не договір, зазначаючи, що вищевказаною додатковою угодою збільшився обсяг його відповідальності як поручителя.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно з ч.1 ст.598, ст.599 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Між тим, способом судового захисту може бути не вимога про припинення саме договору поруки, а є вимога про визнання саме поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, яка передбачає припинення правовідносин. Висновки з цього питання містяться у правовій позиції Верховного Суду України, встановленій постановою від 21.05.2012 р. у справі № 6-69цс11.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позивачем обраний не той спосіб судового захисту, оскільки заявлений позов про припинення договору поруки, а не припинення поруки.

Крім того, суд вважає за необхідним зазначати про таке.

Вищевказаними рішеннями суду 1 інстанції від 16.02.2016 р. та суду 2 інстанції від 03.08.2016 р., що набрали законної сили, які залишені в силі судом 3 інстанції ухвалою від 22.06.2017 р були частково задоволені вимоги ПАТ «Родовід Банк» як кредитора до ОСОБА_3 як поручителя. З зазначеним вище позовом щодо поруки ОСОБА_3 звернувся до суду лише в жовтні 2017 р.

Згідно із ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції, ст.12 ч.3 п.7 ЦПК однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За ст.124 ч.5 Конституції України, ст.18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, на час подання ОСОБА_3 даного позову після набрання законної сили рішенням суду про стягнення з нього заборгованості, яке є обов'язковим для виконання останнім, зобов'язання поруки в силу ст.11 ЦК України трансформувалося у цивільний обов'язок ОСОБА_3 по виконанню ним рішення суду.

А відтак положення ст.559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, в яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. А тому немає підстав для застосування ч.1 ст.559 ЦК України за наявності рішення суду про стягнення заборгованості з поручителя.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що не засновані на законі, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України (2017) сплачений позивачем при подачі позову судовий збір не підлягає поверненню.

На підставі викладеного, ст.ст.16, 553, 559 ЦК України, керуючись п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 12, 13, 76-80, 81, 258-259, 263, 264, 265, 267, 268, 272, 273, 354, 355ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання припиненим договору поруки від 20.09.2007 р., укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова