Номер провадження 2/243/2171/2018
Номер справи 243/6696/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

(Заочне)

«20» листопада 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.

за участю: секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_2 була укладена усна угода про купівлю-продаж, в майбутньому, будинку АДРЕСА_1. Загальна сума угоди купівлі-продажу будинку склала 35000 доларів США. За цією угодою позивач згідно з розпискою надав відповідачу в рахунок майбутнього продажу грошові кошти в розмірі 15950 доларів США та 1000 доларів США він надав дружині відповідача, загалом він надав відповідачу грошові кошти у сумі 16950 доларів США. Передача грошей фіксувалася розписками.

На теперішній час йому стало відомо, що ОСОБА_2 належить лише 1/4 частка будинку, про продаж якого вони домовлялись. Таким чином відповідач обманув його, не надав даних про інших власників будинку та повідомив йому, що лише він є власником будинку.

Він звернувся до відповідача з вимогою розірвати попередню домовленість про купівлю-продаж будинку та повернути йому грошові кошти, отримані внаслідок обману, але відповідач до теперішнього часу гроші не повернув та визнає борг лише частково.

На даний час гроші відповідач не повернув, договір купівлі - продажу будинку не укладений, а інші співвласники будинку намагаються його висилити з будинку.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2, на його, ОСОБА_1 користь суму боргу в розмірі 16950 доларів США або у гривневому еквіваленті у розмірі 440606,77 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 22 червня 2017 року, до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

20 листопада 2018 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити заявлені ОСОБА_1 вимоги (а.с.97).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ( а.с. 90).

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Поважність причин неявки сторони в суд є оціночною категорією, яка вирішується судом в кожному конкретному випадку, але в будь якому разі неявка учасника справи повинна бути обумовлена причинами, які об'єктивно та безумовно не дозволяють йому з'явитись до суду: хвороба, відрядження, несвоєчасне отримання судової повістки, тощо.

Так, відповідач ОСОБА_2, надав до суду Заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням, однак не надав суду доказів поважності неявки в судові засідання, які були призначені на 23 жовтня 2018 року, а також на 07 листопада 2018 року та відкладені з тих підстав, що він також в ці дні знаходився у відрядженні та знову посилається на поважність неявки у судове засідання як його відрядження, однак не надає підтверджуючого документу, що він дійсно у цей день та час перебуває у відрядженні, не скористався правом передбаченим статтею 58 цивільного процесуального кодексу України, яка передбачає, що сторона по справі має право особисто або через свого представника представляти свої інтереси у суді, у зв'язку з чим суд знаходить неявку ОСОБА_2 такою, що відбулася з неповажних причин, а його дії розцінює як зловживання своїми процесуальними правами та такі, що приводять до штучного затягування розгляду справи, у зв'язку з чим суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

В судовому засіданні встановлено, що 15 квітня 2013 року ОСОБА_2 отримав 14950 доларів США та 1000 доларів США від ОСОБА_1 в якості завдатку, в рахунок продажу, за житловий будинок АДРЕСА_1, загальна сума вартості будинку складає 35000,00 доларів США.

На підтвердження укладення договору про отримання коштів від ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав розписку, яка посвідчує передання ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 15950 доларів США, яку ОСОБА_2 власноруч склав 15 квітня 2018 року (а.с. 10).

Суд звертає увагу, що у Розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума у розмірі 15950 доларів США, яка передається, умови та підстави отримання коштів та особистий підпис ОСОБА_2

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він надав ОСОБА_2 грошові кошти саме у сумі 16950 доларів США, оскільки з Розписки від 15 квітня 2013 року, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог, вбачається, що ОСОБА_2 отримав 14950 доларів США та 1000 доларів США від ОСОБА_1 в якості завдатку, в рахунок продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач ОСОБА_2 власноручно посвідчив факт отримання ним від позивача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 15950,00 доларів США (а.с.10).

До теперішнього часу Договір купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1, не укладений.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однак на виконання вказаного договору позивачем були сплачені відповідачу грошові кошти в розмірі 15950 доларів США, які за своєю правовою природою є авансовими платежами. Сплата грошових коштів позивачем і отримання їх відповідачем підтверджується відповідною розпискою від 15 квітня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Оскільки Договору купівлі - продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана ОСОБА_1 грошова сума є авансом, який підлягає поверненню відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм закону та судової практики, зважаючи на те, що позивач та відповідач, укладаючи договір завдатку, домовились у майбутньому укласти Договір купівлі-продажу вищевказаного будинку,однак не уклали такий Договір у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не є власником об'єкту продажу, сплачена за Розписками від 15 квітня 2013 року сума завдатку в розмірі 15950 доларів США є авансом і підлягає поверненню позивачу ОСОБА_1

З позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд стягнути суму авансу у доларах США відповідно до розписки або у гривневому еквіваленті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Станом на 19 вересня 2017 року Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти: 100 доларів США 2618.0679 грн. (а.с. 21-22).

Таким чином суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошові кошти в сумі 15950 доларів США, що за курсом Національного Банку України - 26,180679 на дату звернення позивача з даним позовом до суду, становить 417581,83 грн., задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 4406,07 грн. (а.с.1).

Суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 15950,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 417851,83 грн..

Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 94,84% ((417851,83 грн. - задоволені вимоги) / (440606,77 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%).

Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 4178,72 грн.(4406,07 грн. * 94,84% / 100%).

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 19

96 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283ЦПК України, ст.ст. 524, 530,533,546,570,657 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, інші дані суду невідомі, грошові кошти у розмірі 15950 доларів США (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят доларів США ), що в гривневому еквіваленті станом на 16 вересня 2017 року складає 417581,83 грн. (чотириста сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят одна грн. 83 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, інші дані суду невідомі,судовий збір по справі у сумі 4178,72 грн. (чотири тисячі сто сімдесят вісім грн. 72 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити у зв'язку з відсутністю підстав.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим кодексом.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова