Провадження № 2/522/3556/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У 2017 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору № 98-308 Ц купівлі-продажу нерухомого майна від 28.03.1998 р., зареєстрованого філією Центрального району Одеської універсальної біржі «Витязь», за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру під № 31 в будинку № 36 по вул. Манежній в м. Одесі, вказуючи, що сторони за вищевказаним договором купівлі-продажу досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально, що на даний час унеможливлює для неї укладення відповідного правочину про відчуження згаданої квартири.

Позивач ОСОБА_1А просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 також просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої вказала, що не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

28 березня 1998 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали з ОСОБА_1 договір № 98-308Ц купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований філією Центрального району Одеської універсальної біржі «Витязь», за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру під № 31 загальною площею 48,7 кв.м., що знаходиться в будинку № 36 по вул. Манежній в м. Одесі та в цілому складається з : 3-х житлових кімнат житловою площею 38,2 кв.м., а також кухні, коридору та санвузла.

Відповідно до п. 6 цього договору, згадана квартира продана за 30000,00 грн.

На підставі цього договору за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.04.1998 р. (номер запису : 519 в книзі : 256пр-34).

Проте сторони не посвідчили цей договір нотаріально.

Частиною першою статті 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) підлягає нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги призводить до недійсності договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) нотаріальне посвідчення правочинів обовязкове лише у випадках, визначених в законі. Недотримання в цих випадках нотаріальної форми призводить до недійсності правочину з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції1963р.) та ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2004р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним,судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановленихстаттями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1288цс17 (постанова від 06.09.2017 р.), однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Проте позивач не довела в суді факту безповоротного ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення біржового договору № 98-308 Ц купівлі-продажу нерухомого майна від 28.03.1998 р. та втрати нею можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити цей договір.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовна заява позивача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А.Ільченко