Справа № 654/1099/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"18" квітня 2018 р. м. Гола Пристань

Суддя Голопристанського районного суду Херсонської області Охтень А.А. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно.

В змісті позовної заяви міститься клопотання позивача про звільнення її від сплати частини суми судового збору в розмірі 7810,00 грн. В його обґрунтування ОСОБА_1 посилається на те, що вона є особою пенсійного віку, а її дохід за минулий рік становить 6148,44 грн. Таким чином, оскільки розмір судового збору перевищує 5% розміру її річного доходу, просила дане клопотання задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заявленого клопотання, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, а позовну заяву залишити без руху з наступних підстав.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя N R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, згідно зі статтями 81 ЦПК покладається на заінтересовану сторону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем ставиться на розгляду суду дві вимоги, одна з яких немайнового характеру, а інша майнового. Ціна позову, визначена позивачем становить 1 177 950,00 грн., а сума судового збору складає 8 810,00 грн.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону N 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру

Згідно квитанції №16 від 04.04.2018р. позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1704,80 грн. з яких 704,80 грн. сплачений судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру та 1000,00 грн. сума, частково сплачена в рахунок розміру судового збору за позовну вимогу майнового характеру.

На підтвердження обґрунтування клопотання про звільнення від сплати решти суми судового збору позивачем було надано копію пенсійного посвідчення та довідку з Пенсійного фонду про розмір отриманого пенсійного забезпечення.

Однак, вказані документи не є належними доказами, а інформація, яка в них міститься не може слугувати підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати залишку судового збору, оскільки в наданій довідці містяться відомості про розмір отриманої пенсії позивачем лише в період з вересня 2017 по лютий 2018р., в той час як положення п. 1 ч.1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» передбачає надання даних про розмір річного доходу за попередній календарний рік.

Крім цього, вказаний документ відображає інформацію лише по пенсійному забезпеченню, а отже не виключає можливість отримання ОСОБА_1 інших доходів, які не обліковуються Пенсійним фондом. Тобто належним доказом в даному випадку були б відомості з Державної фіскальної служби України про всі види доходів позивача.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2018 року встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та становить 1762 гривень, а отже позивач, зважаючи на визначену ним ціну позову, повинен був сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру в сумі 8810 грн., що дорівнює 5 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, сума недоплаченого судового збору становить 7810 (сім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.

Усунення вказаного недоліку можливе шляхом сплати вищезазначеної суми та подання на адресу суду відповідних письмових доказів (квитанції, платіжного доручення тощо).

Згідно з частиною 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», ст. 177, 185, 260, п. 13ч.1 ст. 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати частини судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно залишити без руху.

Надати позивачу для виправлення недоліків позовної заяви (сплати судового збору) пятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд Херсонської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: ОСОБА_3