Номер провадження: 22-ц/785/3291/18
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 і позивачки ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року (в складі судді Гуревського В.К.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

06.10.2017 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, а саме: стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення додаткових витрат в розмірі 11 489,25 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1, до укладення шлюбу, народилась ОСОБА_4, батьком якої є відповідач. З 21.10.2014 року по 04.08.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. З 23.01.2016 року позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, в шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_6. Позивачка разом із дітьми проживає в будинку її батьків, а відповідач проживає разом зі своїми батьками. Позивачка займається донькою самостійно, а відповідач не проявляє участі у вихованні доньки. Відповідач працює, займається підприємницькою діяльністю, матеріально забезпечений, однак лише після нагадувань надає часткову матеріальну допомогу на утримання доньки. Позивачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за новонародженою дитиною. Донька часто хворіє, що потребує додаткових витрат на її лікування. У зв'язку із особливостями та недоліками гомілковостопних суглобів, донька потребує придбання спеціального ортопедичного взуття, додаткових витрат для лікування та профілактики плосковальгусної деформації стоп, що підтверджується доказами про понесені витрати на придбання спеціального взуття.

Посилаючись на те, що батько повинен утримувати дитину до досягненню нею повноліття, утримання дитини, яка хворіє і потребує додаткових витрат на лікування та придбання спеціального ортопедичного взуття витрачено 11 489,25 гривень, позивачка просила позов задовольнити.

Відповідач в суді першої інстанції позов визнав частково, не заперечував проти сплати щомісячно на утримання дитини по 2 000 гривень і заперечував проти стягнення додаткових витрат.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2017 року позовзадоволено частково, суд стягнув з відповідача на користь позивачки: на утримання дитини аліменти в розмірі 2 000 гривень, з відрахуванням сум, сплачених відповідачем за жовтень 2017 року в розмірі 2 010,05 гривень; додаткові витрати в розмірі 15 666,60 гривень. З відповідача в дохід держави суд стягнув судові витрати в розмірі 640 гривень. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2017 року виправлено описку в рішенні суду в частині стягнення судових витрат і зазначено, що з відповідача на користь позивачки суд стягує судовий збір в розмірі 640 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду від 18.12.2017 року в частині стягнення додаткових витрат в розмірі 15 666,60 гривень та судового збору в розмірі 640 гривень, відмовити у позові повністю в цій частині, посилаючись на невідповідність рішення чинному законодавству України, порушення норм матеріального і процесуального права, порушення порядку дослідження та оцінки доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника відповідача зазначає: позивачка просила стягнути додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 11 489,25 гривень; задовольняючи позов в частині стягнення додаткових витрат, суд виходив з того, що у зв'язку із особливостями та недоліками гомілкостопних суглобів виникає необхідність в придбанні спеціального ортопедичного взуття, що потребує додаткових коштів для лікування та профілактики і підтверджується медичною довідкою та квитанціями на суму 15 666,60 гривень; обов'язок батьків утримувати дитину є спільним; відповідоч розуміє свій обов'язок сплачувати аліменти на дитину, однак для нього є непосильною сплата додаткових витрат в розмірі 15 666,60 гривень з огляду на те, що відповідач погодився щомісячно сплачувати по 2 000 гривень; у розумінні ст. 185 СК України, витрати, які стягнув суд, не є додатковими; розмір участі одного з батьків у додаткових витратах визначається з урахуванням обставин, що мають істотне значення, однією з яких є матеріальне становище сторін; дохід відповідача за 5 місяців 13 днів склав 16 556 гривень, середній заробіток за один місяць становить 3 010 гривень, крім того, відповідач добровільно сплачує щомісячно по 2 000 гривень і це свідчить про те, що суд не врахував всіх обставин справи, що мають істотне значення; у позовній заяві позивачка просила стягнути додаткові витрати в розмірі 11 489,25 гривень, однак суд прийняв рішення про стягнення 15 666,60 гривень додаткових витрат, тобто з порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства; наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення, однак позивачка надала докази, які не відносяться до додаткових витрат, а є поточними витратами, на які повинні використовуватись кошти зі сплати аліментів, а також кошти позивачки, оскільки обов'язок утримувати дитину несуть обидві сторони; позивачка не надала доказів на підтвердження того що дитина дійсно потребувала проведення аналізів та лікування; позивач у справах про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях і з огляду на це фактична сплата судового збору позивачкою в той час, як вона звільнена від сплати судового збору, не є підставою для стягнення судового збору на її користь; суд повинен був стягнути судовий збір на користь держави, а не на користь позивачки.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 18.12.2017 року без змін, зазначивши: суд в повному обсязі та сукупності дослідив докази, дав їм об'єктивну оцінку і відповідно дійшов до справедливого висновку; в процесі судового розгляду сума позову була збільшена відповідно на 4 177,35 гривень на підставі наданих в судовому засіданні 18.12.2017 року платіжних документів щодо додаткових витрат на дитину; відповідач був присутній у судовому засіданні при вчиненні зазначених процесуальних дій і не заперечував щодо залучення доказів до матеріалів справи; зазначене є фактичними даними, які мали значення для справи та складали предмет спору, підтверджені доказами, що містяться в справі, тому порушення норм матеріального права відсутнє; спеціальне ортопедичне взуття, яке виконує лікувальну функцію (плоско-вальгусне лікування стоп) та виправляє деформування стопи, яке в майбутньому може загрожувати каліцтвом і яке відповідач відносить до поточних витрат, за вартістю набагато дорожче звичайного взуття; все що зазначено додатковими витратами у позові і підтверджено платіжними документами відноситься до хвороби дитини та її лікування; витрати на лікування та обстеження дитини продовжуються, оскільки дитина росте, що потребує нового ортопедичного взуття, яке дитині необхідно постійно; відповідач займається арифметикою своїх формальних довідок із заробітками та нарікає, що такі витрати для нього є непосильними; самолікуванням дітей вона не займається, лікування здійснюється тільки за призначенням та порадами лікаря; вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною якій 7 місяців і її дохід складається лише з мінімальної соціальної виплати; відповідач приховує свої реальні доходи, оскільки в 2016-2017 роках відповідач придбав житло, він забезпечений автотранспортом (автомобіль марки Мерседес), здійснює підприємницьку діяльність і отримує прибуток від оренди дачного будинку в с. Затока; відповідач не тільки не утримує дитину, а і не проявляє участі чи інтересу до дитини; відповідач просить скасувати рішення суду в частині стягнення судового збору, однак на момент подачі позову (20.09.2017 року) та відсутності на той час норми ЗУ «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору за позовом про стягнення додаткових витрат, зважаючи на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі, відповідна норма закону, що звільняє від сплати судового збору направлена на майбутнє та не поширюється на відносини у минулому.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З 21.10.2014 року по 04.08.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1, до укладення шлюбу, народилась ОСОБА_4, батьком якої є відповідач ОСОБА_2

З 23.01.2016 року позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_5

Донька ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю.

Позивачка просила стягнути аліменти на утримання доньки, а також додаткові витрати в розмірі 11 489,25 гривень, посилаючись на те, що дитина хворіє і потребує додаткових витрат на лікування та придбання спеціального ортопедичного взуття.

Судом апеляційної інстанції досліджено новий доказ: медичний висновок про стан здоров'я дитини ОСОБА_4, наданий 25.10.2018 року КУ «Дитяча міська поліклініка №5», з якого вбачається, що: у березні 2017 року дитина перенесла гострий тонзіліт і була обстежена лабораторно з проведенням кардіографічного обстеження; у серпні 2017 року дитина оглянута хірургом і поставлено діагноз: вальгусна установка гомілок, плосковальгусна установка стоп, рекомендовано ортопедичне взуття та лікувальна фізкультура; у жовтні 2017 року дитина перенесла сегментарну пневмонію й проходила курс лікування (а.с.152,153).

Між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з участю батьків у додаткових витратах на дитину, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 15 666,60 гривень, виходив з того, що вимоги у цій частині є обґрунтованими та доведеними (а.с.70-84).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині зважаючи на наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ч.1 ЦПК України).

У порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд першої інстанції, стягуючи 15 666,60 гривень вийшов за межі заявлених в суді позовних вимог про стягнення додаткових витрат в розмірі 11 489,25 гривень (а.с.2,3).

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягає зміні.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Так, відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків

суд відносить частину витрат на іншого. Обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах особливих обставин і до таких обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою дитини тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, слід враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Якщо матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Необхідність стягнення додаткових витрат, у даному випадку, обґрунтована тим, що дитина ОСОБА_4 хворіє, у березні 2017 року дитина обстежена лабораторно з проведенням кардіографічного обстеження, в серпні 2017 році у дитини діагностовано вальгусну установку гомілок, плосковальгусну установку стоп, у зв'язку з чим дитині рекомендовано ортопедичне взуття та лікувальна фізкультура, крім того, дитина проходила обстеження в лабораторії, а в жовтні 2017 року дитина перенесла лівобічну сегментарну пневмонію, що потребувало інтенсивного лікування.

Витрати позивачки, пов'язані з лікуванням дитини у 2017 році, разом з витратами на придбання спеціального ортопедичного взуття та ліжка для дитини становили 11 489,25 гривень, що підтверджується письмовими доказами (а.с.15-22,69,73).

До додаткових витрат колегія суддів зараховує і витрати позивачки на придбання ліжка для дитини, вартість якого становила 4 000 гривень (а.с.16).

У додаткових витратах зобов'язані брати участь обоє з батьків, тобто частка батька у придбанні ліжка становить 2 000 гривень, щомісячні аліментні платежі батька також становлять 2 000 гривень.

Батько, на думку колегії суддів, також повинен прийняти участь у додаткових витратах в розмірі 2 000 гривень на придбання ліжка через те, що ці витрати не покривались щомісячними аліментними платежами.

Оскільки додаткові витрати заявлені і підтверджені в розмірі 11 489,25 гривень, частка батька в додаткових витратах на дитину становить 5 744,63 гривень (11 489,25:2).

Зважаючи на матеріальне становище відповідача (в період з липня по жовтень 2017 року офіційні доходи відповідача становили 16 556 гривень, а.с.59-62), а також необхідність додаткових витрат на дитину в цей період, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачці додаткові витрати на дитину в розмірі 5 744,63 гривень

Рішення суду першої інстанції від 18.12.2017 року в частини стягнення судового збору з відповідача на користь позивачки в розмірі 640 гривень, з врахуванням ухвали суду від 21.12,2018 року про виправлення описки в частині стягнення судового збору (а.с.79,83,84,87,88), підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 ч. 1 п.3 Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на 08.07.2017 року (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» діє з 08.07.2017 року), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Позивачка звернулась із позовом, зокрема про стягнення додаткових витрат на дитину у жовтні 2017 року, за подачу позовної заяви про стягнення додаткових витрат 29.09.2017 року сплатила 640 гривень (а.с.1).

Зважаючи на те, що станом на час звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину позивачка була звільнена від сплати судового збору, сплачений нею судовий збір підлягав поверненню судом першої інстанції відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідача у скарзі про те, що: наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення, однак позивачка надала докази, які не відносяться до додаткових витрат, а є поточними витратами, на які повинні використовуватись кошти зі сплати аліментів, а також кошти позивачки, оскільки обов'язок утримувати дитину несуть обидві сторони; позивачка не надала доказів на підтвердження того що дитина дійсно потребувала проведення аналізів та лікування, не заслуговують на увагу.

Обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах настає у разі наявності особливих обставин і до таких обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, зокрема такими особливими обставинами слід визнати хворобу дитини.

Необхідність проходження дитиною медичного обстеження, а також придбання спеціального ортопедичного взуття дитині за призначенням лікаря, що не покривається щомісячними аліментними платежами, є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат з врахуванням того, що у додаткових витратах зобов'язані брати участь обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідач також повинен прийняти участь і у додаткових витратах в розмірі 2 000 гривень, які мали місце у зв'язку із придбанням ліжка для дитини й не покривались щомісячними аліментними платежами.

Доводи позивачки у відзиві на скаргу про те, що: відповідач займається арифметикою своїх формальних довідок із заробітками та нарікає, що такі витрати для нього є непосильними; самолікуванням дітей вона не займається, а тільки за призначенням та порадами лікаря; вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною якій 7 місяців і її дохід складається лише з мінімальної соціальної виплати; відповідач приховує свої реальні доходи, оскільки в 2016-2017 роках відповідач придбав житло, він забезпечений автотранспортом (автомобіль марки Мерседес), здійснює підприємницьку діяльність і отримує прибуток від оренди дачного будинку в с. Затока; відповідач не тільки не утримує дитину, а і не проявляє участі чи інтересу до дитини; відповідач просить скасувати рішення суду в частині стягнення судового збору в розмірі, однак на момент подачі позову (20.09.2017 року) та відсутності на той час норми ЗУ «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору за позовом про стягнення додаткових витрат, зважаючи на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі, відповідна норма закону, що звільняє від сплати судового збору направлена на майбутнє та не поширюється на відносини у минулому, - колегія суддів не бере до уваги з таких підстав.

Сімейне законодавство України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Ствердження позивачки про те, що відповідач матеріально забезпечений (придбав житло, має автомобіль, дачу від якої отримує дохід), всупереч ст. 81 ч.1 ЦПК України, належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджені.

З 08.07.2017 року набрали чинності зміни до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зокрема в частині, що стосувалась звільнення позивачів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, у тому числі за подачу позову про стягнення додаткових витрат на дитину.

На момент подачі позову (вересень-жовтень 2017 року) позивачка не повинна була сплачувати судовий збір в розмірі 640 гривень за подачу позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину доведені частково, порушене право позивачки підлягає захисту шляхом стягнення додаткових витрат в розмірі 5 744,63 гривень.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст.376 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що рішення суду в частині стягнення додаткових витрат не відповідає нормам ст. 13 ЦПК України та ст. 185 СК України, рішення суду в цій частині підлягає зміні. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат (з врахуванням ухвали суду від 21.12.2017 року про виправлення описки) підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм ст. 5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 08.07.2017 року.

За таких обставин, ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2017 року про виправлення описки стосовно судових витрат (а.с.87,88), з прийняттям даної постанови втрачає чинність.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ст. 141 ч.ч.1,6,13ЦПК України).

З відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

Частина судових витрат відповідача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції може бути компенсована за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-6, 381, 382, 383, 384ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року в частині стягнення додаткових витрат у розмірі 15 666,60 гривень - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у новій редакції:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІІН № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІІН № НОМЕР_2) додаткові витрати на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 744 (п'ять тисяч сімсот сорок чотири) гривні 63 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІІН № НОМЕР_1) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 640 гривень.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року в частині стягнення судових витрат - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 19.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков