Справа № 502/217/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

секретар судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

ОСОБА_5 міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 12.02.2018 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_5 міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності ОСОБА_7, а після його смерті ОСОБА_8 житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, а також про визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, померлої 26.09.2002 року.

З позовної заяви вбачається, що 29.12.1975 року помер рідний дід позивача ОСОБА_7, який на день смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 30.10.1979 року. Збереглася тільки копія вказаного свідоцтва, згідно якого житловий будинок в м. Кілія по вул. Маяк, 19 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_7, але відповідно до довідки ОСОБА_5 міської ради № 17 від 25.03.2003 року та довідки № 317 від 16.02.2018 року вказаний двір не був колгоспним. Перед смертю ОСОБА_7 своє майно нікому не заповідав і його фактично успадкувала мати позивача ОСОБА_8, оскільки постійно проживала разом з померлим й була його донькою. Однак, право власності ОСОБА_8 на вказаний житловий будинок не оформлювала.

26.09.2002 року померла мати позивача ОСОБА_8, яка на день смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.Після смерті ОСОБА_8 належне їй майно фактично прийняв позивач, оскільки він разом з матірю проживав за однією адресою і вступив в управління та став володіти спадковим майном. Однак, належним чином право власності на спадкове майно позивач не оформлював. Іншим спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 є рідна сестра позивача ОСОБА_4, однак вона не проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті матері, та не вступала в управління її майном. На протязі шести місяців з часу відкриття спадщини позивач не звертався в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, оскільки був впевнений що прийняв спадщину. На теперішній час отримати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 не має змоги, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від його представника на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та просить провести засідання без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради Кілійського району одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої позов просить провести засідання без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та відповідачів суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.10.1979 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради, житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7.

Згідно копії довідки № 17 від 25.03.2003 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради Кілійського району Одеської області, житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, станом на 16.04.1991 року не колгоспним двором.

З довідки № 317 від 16.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради Кілійського району Одеської області, вбачається, що склад двору за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19 входять: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3, однак вказаний двір станом на 16.04.1991 року не є колгоспним.

Згідно технічного паспорту, виготовленого 05.01.2018 року Комунальним підприємством ОСОБА_5 районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, складається з: літ. А житловий будинок загальною площею 68,1 кв. м., в тому числі житлової 50,3 кв.м., літ. Б літня кухня, літ. В баня, літ. Д сарай,літ. Е навіс, літ. Ж сарай, літ. З убиральня, №1-5; I- надвірні споруди.

До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство.

Відповідно до п. 2 ОСОБА_10 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_10 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.

Крім того, згідно п. 3.1 розділу ІІІ Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 13.06.2012 № 304, Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.".

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку.

Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

На підставі зазначеного суд вважає за можливе встановити факт належності житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, ОСОБА_7.

29.12.1975 року помер ОСОБА_7, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 330, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 380975 від 07.01.1975 року.

21.07.1953 року народилась ОСОБА_8, батьками якої записані ОСОБА_7 та ОСОБА_11, про що в книзі записів атків про народження зроблено відповідний актовий запис за № 252, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯК № 123461 від 10.08.1953 року.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В ст. 525 ЦК Української РСР зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодекс.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно копії виписки з домової книги ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1

З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_8, як спадкоємець першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_7, однак належним чином право власності на спадкове майно не оформила.

07.04.1979 року народився ОСОБА_3, батьками якого записані ОСОБА_9 та ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 144, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 454897 від 19.06.1979 року.

16.09.1972 року народилась ОСОБА_4, батьками якої записані ОСОБА_9 та ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 16, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 326895 від 12.01.1973 року.

26.09.2002 року померла ОСОБА_8, про що 26.09.2002 року складено відповідний актовий запис за № 302, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 524547 від 14.02.2018 року.

Згідно довідки № 319 від 16.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради Кілійського району Одеської області, на день смерті ОСОБА_8, померлої 26.09.2002 року, яка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказано адресою також були зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9.

З акту депутата ОСОБА_5 міської ради Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 від 19.02.2018 вбачається, що ОСОБА_8, померла 26.09.2002 року, постійно проживала з 1956 року й на день смерті за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, за вказано адресою також були зареєстровані її син ОСОБА_3, донька ОСОБА_4, співмешканець ОСОБА_9. Однак, фактично на день смерті ОСОБА_8 за вказаною адресою проживали разом з померлою ОСОБА_3 та ОСОБА_9. Донька померлої ОСОБА_4 фактично не мешкала за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, адже вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_8, померлої 26.09.2002 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР, прийняв спадщину, однак належним чином право власності на спадкове майно не оформив.

Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса ОСОБА_5 районного нотаріального округу ОСОБА_13 № 47/01-16 від 16.02.2018 року ОСОБА_3 звертався до нотаріуса для належного оформлення права власності на спадкове майно після смерті його матері ОСОБА_8, померлої 26.09.2002 року, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та виданї на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51494031 від 05.04.2018 року спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, надані представником позивача, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майноє обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_7 житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, а після смерті ОСОБА_7, померлого 29.12.1975 року, встановити факт належності зазначеного житлового будинку ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Маяк, 19, який складається з: літ. А житловий будинок загальною площею 68,1 кв. м., в тому числі житлової 50,3 кв.м., літ. Б літня кухня, літ. В баня, літ. Д сарай,літ. Е навіс, літ. Ж сарай, літ. З убиральня, №1-5; I- надвірні споруди, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої 26.09.2002 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_14