Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/1219/18
Провадження № 2/596/538/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючої судді Митражик Е.М.

за участю: секретаря Кузик М.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку загального позовного провадження справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_7 районної ради Тернопільської області, Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради про визнання незаконним та скасування п.3 рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15 травня 2018 року, визнання протиправним та скасуванням наказу заступника головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ №92-к п1 від 18 травня 2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 районної ради Тернопільської області, Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради(далі-КНП «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня»), в якому просить визнати протиправним та скасувати п.3 рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15 травня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України; визнати протиправним та скасувати наказ заступника головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ № 92-к п1 від 18 травня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи із 15 травня 2018 року та зобовязати відповідача укласти із ним трудовий контракт у відповідності до чинного законодавства; стягнути з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу позивача за період із 11 липня 2018 року по день прийняття судом рішення про поновлення його на роботі, із розрахунку його середньоденного заробітку, який у липні 2018 року становив 573,59 грн.; стягнути з відповідача в користь позивача моральну шкоду в сумі 500 000 грн., спричиненому йому протиправним рішенням про звільнення його з посади.

Посилається на те, що з 23.12.2005 року рішенням ОСОБА_7 районної ради № 258 позивач затверджений на посаді головного лікаря ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні(далі-ЦКРЛ). 15.05.2018 року ОСОБА_7 районна рада як власник лікувального закладу, прийняла рішення №337 «Про комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня», яким здійснено реорганізацію Гусягинської ЦКРЛ шляхом її перетворення у комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради (п.1); звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (п.3); призначено ОСОБА_1 тимчасово виконуючим обовязки головного лікаря КНП«ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» та уповноважено здійснити державну реєстрацію зазначеного підприємства (п.5 рішення).

На підставі цього рішення, 18 травня 2018 року заступник головного лікаря ОСОБА_7 КРЛ, прийняв наказ №92-к п1, пунктом 3 якого позивача звільнено з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а пунктом 5 - призначено його тимчасово виконуючим обовязки головного лікаря КНП «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради. Позивач, на виконання вищезазначених рішення районної ради та наказу заступника головного лікаря ЦКРЛ, із 15 травня 2018 року по 10 липня 2018 року продовжував працювати і виконувати обов'язки головного лікаря, за що одержував заробітну плату, при цьому подав документи для участі у конкурсі на заміщення посади керівника КНП «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня».

10 липня 2018 року ОСОБА_7 районна рада прийняла рішення № 365, яким скасувала пункт 5 свого ж рішення №337 від 15.05.2018 року, відповідно до якого позивач т.в.о.головного лікаря КНП «Гусягинська комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради та 13 липня 2018 року видано трудову книжку із записом про те, що запис від №31 від 16.05.2018 року про призначення його на посаду т.в.о. головного лікаря КРЛ «ОСОБА_7 КРЛ», слід вважати недійсним.

Вважає рішення та наказ відповідачів протиправними і такими, що підлягають скасуванню, дії відповідачів такими, що порушили його трудові права. А саме, скорочення чисельності або штату працівників не відбулось, позивачем під час проведення реорганізації районної лікарні та перетворення її в КНП не було звільнено жодного працівника, так як реорганізація не супроводжувалась скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Перетворене підприємство продовжує виконувати штатний розпис, затверджений на поточний 2018 рік. Первинна профспілкова організація, членом якої є позивач, попередньої згоди не надавала, таке питання не виносилось і розглядалось. Будь-яких пропозицій про переведення на іншу роботу позивач не одержував і згоди на переведення па іншу роботу не давав. Про звільнення за 2 місяці до прийняття такого рішення, попереджений не був.

Неправомірним рішенням про звільнення, позивачеві спричинено моральну шкоду, яка полягає у втраті нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Грубим порушенням його трудових прав принижено честь, професійну гідність позивача як людини та керівника. До даного часу він переносить нервові страждання, погіршилось його здоровя, призвело до звернення за медичною допомогою. Через втрату душевного спокою та рівноваги, він не може вести звичний для себе спосіб життя, дискомфортно почуває себе серед колег по роботі та товаришів. Дружина, його діти та члени їх сімей хвилюються за нього, це гнітить та впливає на стан його здоровья та змінило уклад його життя.

Відповідач ОСОБА_7 районна рада подали відзив на позов, в якому вважають вимоги позивача безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав. За клопотанням адміністрації ОСОБА_7 ЦКРЛ № 36 «Про реорганізацію ОСОБА_7 ЦКРЛ» від 15.01.2018 року, 01.02.2018 року було прийнято рішення № 304 «Про реорганізацію ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні» та оригінал вручено ОСОБА_1 і повідомлено під розписку про факт реорганізації лікарні та розяснено його права та гарантії відповідно до чинного законодавства України. Рішення від 15 травня 2018 року №337 приймалось на сесії районної ради колегіально, його проект був оприлюднений на офіційному сайті ради. Посилаючись на п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалені законодавства з питань діяльності закладів охорони здоровя», Методичні рекомендації з питань перетворення закладів охорони здоровя з бюджетних установ у комунальні некомерційні підприємства Міністерства охорони здоровя України, вважають, що оскільки з позивачем контракт не було укладено, то на нього поширюються вимоги Основ законодавства України про охорону здоровя. Згода виборного органу первинної профспілкової організації, а саме: у разі звільнення керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади органами місцевого самоврядування, не потрібна. Посади, на яку просить поновити його позивач, немає в зв»язку з реорганізацією самої ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні. Завдання моральної шкоди позивачем не підтверджено.

Відповідач КНП «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» подали відзив на позов, в якому просять відмовити в задоволенні позову. Наказ заступника головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ № 92-к п1 від 18 травня 2018 року було видано на підставі рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15 травня 2018 року. 01.02.2018 року районною радою було прийнято рішення №304 «Про реорганізацію ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні», оригінал якого 06.02.2018 року було передано на руки ОСОБА_1 і було повідомлено про факт реорганізації лікарні. Рішенням районної ради від 15 травня 2018 року «Про комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня»» ОСОБА_1 було звільнено з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (з дотриманням строків для здійснення реорганізації). ОСОБА_7 РДА Тернопільської області від 10 липня 2018 № 312-од було видано розпорядженя про тимчасове покладання виконання обовязків головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради на ОСОБА_6 з 11 липня 2018 року. Зазначають, що в зв»язку з реорганізацією ОСОБА_7 ЦКРЛ, посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ, немає. Згоди виборного органу первинної профспілкової організації у разі звільнення керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади органами місцевого самоврядування, відповідно до положення ст.43-1 КЗпП України, яка передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника, не вимагається. ОСОБА_1 є інвалідом III групи, зазначена в позовній заяві симптоматика ймовірна при цій патології, довідку про інвалідність позивачем не було надано, тому вважають, що нанесення моральної шкоди позивачу, яка вплинула на різку зміну тиску, вживання значної кількості ліків та звернення за медичною допомогою нічим не підтверджено. Діями позивача завдано моральної шкоди відповідачу та співвідповідачу. Оскільки будучи звільненим з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ з 16.05.2018 рок ОСОБА_1 діяв упереджено, отримував заробітну плату т.в.о. головного лікаря не проінформувавши заздалегідь районну раду про відсутність посади за суміщенням в ОСОБА_7 комунальній районної лікарні. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позов, просять задоволити. Додатково пояснили, що до 10 липня 2018 року ОСОБА_1 працював на посаді т.в.о КНП «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня», отримував заробітну плату, тому вважає, що трудовий договір з ним не було розірвано. Скорочення чисельності або штату працівників не відбулось, позивачем під час проведення реорганізації районної лікарні шляхом перетворення не було звільнено жодного працівника, так як реорганізація не супроводжувалась скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Просять поновити строк звернення до суду за захистом трудових прав, посилаючись на те, що позивач із 15.05.2018 року по 10.07.2018 року продовжував працювати і виконувати обовязки головного лікаря районної лікарні, за що одержував заробітну плату. 10.07.2018 року ОСОБА_7 районна рада прийняла рішення № 365, яким скасувала п.5 рішення № 334 від 15.05.2018 року, відповідно до якого позивач тимчасово виконував обовязки головного лікаря, 13.07.2018 року йому видано трудову книжку, де зазначено, що запис № 31 від 16.05.2018 року про призначення його на посаду т.в.о. головного лікаря КНП «ОСОБА_7 КРЛ», слід вважати недійсним. Рішення ОСОБА_7 районної ради від 15.05.2018 року в частині звільнення позивача з посади у встановлений законом місячний строк ОСОБА_1 не оскаржувалось, тому що він фактично продовжував обіймати попередню посаду, а керівники районної ради запевнили його в тому, що так потрібно зробити, оскільки для призначення керівника новоствореного підприємства необхідно провести конкурс. Після одержання рішення ОСОБА_7 районної ради № 365 від 10.07.2018 року та трудової книжки, позивач звернувся за правовою допомогою та 17.07.2018 року подано позовну заяву про визнання протиправним та скасування окремого положення індивідуального акта субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії до Тернопільського окружного адміністративного суду. Ухвалою від 23.07.2018 року відмовлено у відкритті провадження та розяснено, що даний спір підлягає розгляду Гусятинському районному суду Тернопільської області у порядку цивільного судочинства. Звільнення позивача районною радою проведено таким чином, щоб ним автоматично був пропущений строк позовної давності.

Представники відповідача ОСОБА_7 районної ради ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечують проти задоволення позову повністю, з підстав наведених у відзиві. Додатково пояснили, що позивач був присутній на сесії районної ради, на якій приймалось рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15 травня 2018 року. Позивач був звільнений по п.1 ст. 40 КЗпП України в зв»язку з реорганізацією шляхом перетворення, повністю отримав розрахункові виплати, тому трудовий договір з ним було розірвано. Позивач був головою комісії з питань реорганізації ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні. Щодо роботи позивача на посаді т.в.о. головного лікаря КНП «ОСОБА_7 КРЛ» та запису в трудовій книжці, то вважають, що ОСОБА_1 не заявляв будь-яких позовних вимог щодо перебування його на цій посаді, щодо записів в трудовій книжці, тому не може бути предметом судового розгляду в даній справі. Позивач оскаржує звільнення виключно з посади головного лікаря ОСОБА_7 КРЛ від 15 травня 2018 року. Щодо визнання поважними причин пропуску позивачем ОСОБА_1 строку для звернення до суду та поновлення даного строку, заперечували з наступних підстав. Позовна заява щодо вирішення даного трудового спору по справі про звільнення була подана 30.07.2018 року та нею оскаржуються: п.3 рішення ОСОБА_7 районної ради Тернопільської області №337 від 15.05.2018 року, а також наказ №92-к від 18.05.2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ. Твердження позивача, про те, що він пропустив строк оскільки звертався до Тернопільського окружного адміністративного суду, не може бути підставою для поновлення строку, оскільки він звернувся в даний суд лише 17.07.2018 року, а наказ про звільнення було видано 18.05.2018 року. Звернення до Тернопільського окружного адміністративного суду не перешкоджало позивачу в місячний строк звернутись до Гусятинського районного суду Тернопільської області. Будучи одночасно і головним лікарем і головою ліквідаційної комісії, жодних зауважень до рішень ОСОБА_7 районної ради щодо реорганізації під час винесення їх проектів на сесію та прийняття їх у якості рішень не висловлював. Із звільненням 15 травня 2018 року погодився, отримав розрахункові виплати.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову повністю з підстав, наведених у відзиві. Щодо визнання поважними причин пропуску позивачем ОСОБА_1 строку для звернення до суду та поновлення даного строку, заперечує. Суд, заслухавши вступне слово, пояснення сторін, представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ст.81 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Рішенням ОСОБА_7 районної ради № 258 від 23.12.2005 року вирішено затвердити ОСОБА_1 на посаді головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ (а.с.9).

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ст.40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

15.01.2018 року за №36 головним лікарем ОСОБА_7 ЦКРЛ ОСОБА_1 подано клопотання «Про реорганізацію ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні», до ОСОБА_7 районної ради, про винесення на розгляд сесії питань, в тому числі, і: п.1 Про реорганізацію ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні шляхом її реорганізації в комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня» з 01.02.2018 року; п.5 Про встановлення того, що комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня» є правонаступником усіх прав та обовязків ОСОБА_7 центральної комунальної лікарні; П.6 Про те, що в процесі реорганізації ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні в комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня» буде збережено наявний штат працівників(а.с.75).

Згідно протоколу № 7 засідання депутатської комісії з питань охорони здоровя, материнства і дитинства та соціального захисту населення від 01.02.2018 року вирішено підтримати питання про реорганізацію ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні та рекомендувати сесії затвердити проект рішення «Про реорганізацію ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні» (а.с.76).

Рішенням ОСОБА_7 селищної ради № 304 від 01.02.2018 року «Про реорганізацію ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні» вирішено:

1. Розпочати процедуру реорганізації ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня»;

2. Повідомити головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ ОСОБА_1 у встановленому законодавством України про припинення діяльності ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні у звязку з реорганізацією та забезпечити дотримання його соціально-правових гарантій;

3. Утворити комісію з питань реорганізації ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні у складі, згідно додатку;

4. Голові комісії з питань реорганізації ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні у встановленому чинним законодавством України порядку забезпечити вжиття всіх необхідних заходів щодо реорганізації та державної реєстрації припинення діяльності ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні, а саме: 1) повідомлення державного реєстратора щодо припинення діяльності ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідних записів; 2) повідомлення у встановленому законодавством України порядку працівників про припинення діяльності ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні у звязку з реорганізацією та забезпечення дотримання їх соціально-правових гарантій;

5. Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійні комісії з питань охорони здоровя, материнства і дитинства та соціального захисту населення та житлово-комунального господарства, промисловості будівництва та підприємництва(а.с.77).

Відповідно до рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15.05.2018 року «Про комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради» вирішено:

1. Створити комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради, яке є правонаступником ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні, реорганізованої шляхом перетворення;

2. Затвердити Статут комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради;

3. Звільнити ОСОБА_1 з посади головного лікаря ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України;

4. Визначити ОСОБА_7 районну державну адміністрацію уповноваженим органом управління комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради та делегувати їй окремі повноваження Засновника відповідно до Статуту;

5. Призначити з 16.05.2018 року ОСОБА_1 т.в.о. головного лікаря комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради та уповноважити його здійснити державну реєстрацію згідно чинного законодавства України; 6. Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійні комісії з питань охорони здоровя, материнства і дитинства та соціального захисту населення (голова комісії ОСОБА_8А.) та з питань житлово-комунального господарства, промисловості, будівництва та підприємництва (голова комісії ОСОБА_9А.) (а.с.10).

Пунктом 3 Наказу ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні № 92-к п1 від 18.05.2018 року «Про створення комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради(а.с.11-12), ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ на підставі рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15.05.2018 року по статті 40 п.1 КЗпП України. Згідно п.5 даного Наказу призначено з 16.05.2018 року ОСОБА_1 т.в.о. головного лікаря НКП «ОСОБА_7 КРЛ» ОСОБА_7 районної ради та уповноважено його здійснити реєстрацію КНП «ОСОБА_7 КРЛ» ОСОБА_7 районної ради згідно чинного законодавства на підставі рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15.05.2018 року (а.с.11-12).

Рішенням ОСОБА_7 районної ради № 365 від 10.07.2018 року «Про внесення змін до рішень районної ради від 15.05.2018 року № 337 та № 338» скасовано п.5 рішення ОСОБА_7 районної ради від 15.05.2018 року № 337 «Про комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради» та скасовано п.5 рішення ОСОБА_7 районної ради від 15.05.2018 року № 338 «Про комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради» (а.с.13).

Із запису в трудовій книжці позивача серії БТ-1 № 5503042 за №30 вбачається, що 15.05.2018 року його звільнено з посади головного лікаря на підставі рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15.05.2018 року по ст. 40 п.1 КЗпП України. Запис № 31 про призначення на посаду т.в.о. головного лікаря КНП «ОСОБА_7 КРЛ» ОСОБА_7 районної ради від 16.05.2018 року вважати недійсним. (а.с.15)

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами) передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю,кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи

Як вбачається із Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.05.2018 року, Комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради утворена в результаті перетворення 21.05.2018 року. Керівник т.в.о. головного лікаря ОСОБА_1 (а.с.18)

Згідно Статуту Комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради, Управління Підприємством здійснює ОСОБА_7 РДА, поточне керівництво(оперативне управління) здійснює Головний лікар підприємства(далі-Керівник), який призначається на посаду на конкурсній основі шляхом укладення з ним контракту відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством України(а.с.91-92)

Статтею 36 КЗпП України передбачено, що змiна пiдпорядкованостi пiдприємства, установи, органiзацiї не припиняє дiї трудового договору.

У разi змiни власника пiдприємства, а також у разi його реорганiзацiї (злиття, приєднання, подiлу, видiлення, перетворення) дiя трудового договору працiвника продовжується. Припинення трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разi скорочення чисельностi або штату працiвникiв (пункт 1 частини першої статтi 40).

Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що мала місце реорганізація шляхом перетворення ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні в Комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради, яка не супроводжувалась скороченням чисельності або штату працівників.

Як передбачено ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Доводи позивача про те, що він не був повідомлений про вивільнення за 2 місяці до прийняття такого рішення підтверджується письмовим повідомленням від 06.02.20118 року за № 13/03-06 про припинення діяльності ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні у звязку з реорганізацією шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня», про що свідчить розписка від 06.02.2010 року (а.с.81)

Із повідомлення видно, що позивача попереджено про припинення діяльності ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні у звязку з реорганізацією шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «ОСОБА_7 центральна комунальна районна лікарня», а не про наступне вивільнення всупереч ч. 1 статті 49-2 КЗпП України.

Відповідно до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя», керівником закладу охорони здоров'я незалежно від форми власності може бути призначено лише особу, яка відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюються відповідно до законодавства. Керівники державних та комунальних закладів охорони здоровя призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоровя на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до пяти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоровя та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоровя, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно Методичних рекомендацій з питань перетворення закладів охорони здоровя з бюджетних установ у комунальні некомерційні підприємства Міністерства охорони здоровя України, схваленого Робочою групою з питань реформи фінансування сфери охорони здоров'я України, протокол 14 квітня 2017 року №9, якщо в процесі перетворення власник (відповідна рада) прийняв рішення про припинення трудових відносин із керівником закладу охорони здоров»я то і призначення нового керівника має відбуватися з урахуванням особливостей, визначених Основами законодавства України про охорону здоровя (конкурсна основа, контрактна форма). Трудові відносини не припиняються в тим керівником 303, який вже працював до моменту утворення комунального некомерційного підприємства на умовах контракту.

Із відповіді Управління Держпраці у Тернопільській області № 2029/01/05-12.1/18 від 23.06.2018 року вбачається, що згідно Статуту підприємства Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради, засновником якого є ОСОБА_7 районна рада, а Уповноваженим органом управління є ОСОБА_7 районна державна адміністрація. Відповідно до п.7.4.3 Статутів обох підприємств Уповноважений орган управління тимчасово (з дня виникнення вакантної посади до призначення керівника підприємства за результатами конкурсу) покладає виконання обовязків керівника підприємства на особу з числа штатних працівників (а.с.90).

Із відповіді т.в.о. головного лікаря КНП «ОСОБА_7 КРЛ» ОСОБА_1 № 25 від 31.05.2018 року на лист ОСОБА_7 районної ради № 82/03-06 від 30.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 сумісництва в комунальному некомерційному підприємстві «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» не має (а.с.88-89).

Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( Стаття 89 ЦПК України)

Не може вважатись допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України довідка Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради №171 від 20.07.2018 року, подана позивачем, оскільки як встановлено в судовому засіданні, т.в.о. гол.лікаря КНП «ОСОБА_7 КРЛ» ОСОБА_6 не підписувалась.

Згідно положень ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судом не встановлено, а відповідачами не доведено дотримання процедури звільнення позивача за п.1.ч.1 ст.40 КЗпП України.

В даному випадку, суд прийшов до висновку, що мало місце порушення відповідачами трудового законодавства при звільненні позивача з посади головного лікаря ОСОБА_7 центральної комунальної районної лікарні за п.1 ч.1 ст.40 КзПП України.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він будучи членом профспілки медичних працівників, був звільнений без згоди профспілки, оскільки у відповідності до положень ст.43-1 КЗпП України, яка передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації(профспілкового представника), звільнення керівника підприємства, установи, організації, керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації(профспілкового представника).

Проте, відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Позивач оспорює законність рішення ОСОБА_7 районної ради про звільнення від 15.05.2018 року, наказ КНП «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» про звільнення від 18.05.2018 року. З позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 30.07.2018 року, посилаючись на те, що пропустив строк з поважної причини, оскільки, коли дізнався про рішення ОСОБА_7 районної ради від 10 липня 2018 року, яким скасовано його призначення на посаду т.в.о. головного лікаря КНП «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня», 13 липня 2018 року отримав трудову книжку, то тоді звернувся з позовом до Тернопільського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 23.07.2018 року відмовив у відкритті провадження, просить поновити строк звернення до суду. Представники відповідачів заперечували щодо поновлення строку звернення до суду, оскільки строк пропущено позивачем без поважних причин. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки(ст.234). Суд вважає, що зазначена позивачем причина пропуску строку звернення до суду із таким позовом не являється поважною, оскільки про те, що ОСОБА_1 було відомо про його звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦРКЛ, підтверджується наступним. З 16 травня 2018 року позивач вже працював на посаді т.в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» та отримував заробітню плату, що підтверджується довідкою про заробітню плату Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради, яка видана ОСОБА_1 про те, що з 16.05.2018 року по 10.07.2018 року він виконував обовязки головного лікаря і його заробітна плата становила: травень 2018 року - 12996,26 грн., червень 2018 року 12619,00 грн., липень 2018 року 4015,13 грн. (а.с.145); згідно довідки №537 від 12.11.2018 року про заробітну плату за березень-квітень 2018 року, середньоденний заробіток складав 620, 93 грн.(а.с.170)

ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував те, що при звільненні з посади головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ отримав всі належні йому суми при звільненні працівника. Перебуваючи на посаді головного лікаря та будучи головою ліквідаційної комісії, зауважень до рішень ОСОБА_7 районної ради щодо реорганізації під час прийняття рішень на сесії ОСОБА_7 районної ради 15 травня 2018 року, на яких був присутній, не висловлював.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Інших позовних вимог, крім визнання незаконним та скасування п.3 рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15 травня 2018 року, визнання протиправним та скасуванням наказу заступника головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ №92-к п1 від 18 травня 2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, ОСОБА_1 не подавав.

Звідси, суд вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду для вирішення трудового спору, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4-5, 10, 12, 13, 77-83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 221, 232-234 КЗпП України, суд, - ВИРІШИВ:

В задоволенні позову представника позивача ОСОБА_2 (представника згідно доручення №388 від 12 липня 2018 року) в інтересах ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії МС 172127, жителя селища Гусятин, вул. Тернопільська, 6/1 Гусятинського району Тернопільської області) до ОСОБА_7 районної ради Тернопільської області (адреса місцезнаходження: селище Гусятин, провулок Героїв Майдану, 1 Гусятинського району Тернопільської області, ), Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_7 комунальна районна лікарня» ОСОБА_7 районної ради (адреса місцезнаходження: селище Гусятин, вул. Б.Лепкого, 1 Гусятинського району Тернопільської області, ) про визнання незаконним та скасування п.3 рішення ОСОБА_7 районної ради № 337 від 15 травня 2018 року, визнання протиправним та скасуванням наказу заступника головного лікаря ОСОБА_7 ЦКРЛ №92-к п1 від 18 травня 2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області або безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 20 листопада 2018 року.

Суддя:підпис

З оригіналом вірно:

Суддя Гусятинського районного суду Е.М. Митражик