Справа № 570/3435/17
Номер провадження 2/570/283/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року у справі №570/1610/15-ц визнано технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_7, розробленої ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» такою, що не відповідає вимогам Закону України "Про землеустрій" та Закону України "Про державний земельний кадастр" через наявність помилок у ній. Позивачі згідно рішення Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 24 грудня 1997 року № 141 отримали безоплатно у приватну власність та користування земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських приміщень. Земельною ділянкою добросовісно користуються 30 років. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_7, межа якої розділена огорожею, яка ніколи не міняла своє місце розташування, і була закріплена межовими знаками. Протягом 2013 року між позивачами та проектною організацією ПП Рівненська земельна компанія було укладено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які мешкають по вул. Б. Хмельницького, 24, в смт. Оржів Рівненського району Рівненської області. Станом на 03.12.2013 року ОСОБА_4 відповідно до статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр звернулася до Управління Держземагенства у Рівненському районі Рівненської області (третя особа на стороні відповідача) в особі Державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.12.2013 року № ЗВ-013 разом з доданими до неї документами, а саме: оригінал погодженої документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, розробленої земельною проектною організацією ПП Рівненська земельна компанія та документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Однак, Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Рівненському районі Рівненської області при перевірці поданих документів прийнято рішення № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у відповідності до пункту 4 частини 6 статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр, а саме, з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. За результатами прийнятого рішення Державним кадастровим реєстратором Управління пояснено, що земельну ділянку позивачів неможливо зареєструвати у звязку з тим, що на фактичні межі в натурі на місцевості в Державному земельному кадастрі в електронній формі накладається земельна ділянка ОСОБА_6 (вул. Б. Хмельницького, 26, смт. Оржів Рівненського району Рівненської області). Також під час перевірки відомостей Державного земельного кадастру, Державним кадастровим реєстратором встановлено, що дані відомості про земельну ділянку ОСОБА_6 були зареєстровані на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розробленої ДП Рівненськийнауково-дослідний та проектний інститут землеустрою (відповідач у даній справі), та є такими, що суперечать не лише вимогам Закону України Про Державний земельний кадастр, а також положенням статті 28 Закону України Про землеустрій, якою передбачено, що розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість проведених робіт із землеустрою. Накладання меж земельної ділянки відповідача із електронним зміщенням на земельну ділянку позивачів спричинено неналежним виконанням розробником документації робіт із землеустрою (відповідачем). В той же час, при розгляді відомостей з Державного земельного кадастру, Державним кадастровим реєстратором встановлено, що технічна документація у формі електронного документа із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_7, розробленої ДП Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою не відповідаєдостовірності даним Державного земельного кадастру. Таким чином, з грубим порушенням вимог земельного законодавства при виготовленні документації із землеустрою ОСОБА_6 порушено право позивачів на безперешкодне проведення державної реєстрації земельної ділянки у відповідності до статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр, що в свою чергу встановлено і рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року у справі № 570/1610/15-ц, та є підставою для визнання Державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. На підставі вищевказаного просять суд постановити рішення, яким визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №9674825 від 02.03.2010 року ОСОБА_6, виготовленого на підставі технічної документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розробленої ДП Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, яктакий, що виданий з порушенням вимог Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про Державний земельний кадастр»; судові витрати покласти на відповідачів у справі.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що відповідачі з часу постановлення рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року у справі № 570/1610/15-ц не вчинили ніяких дій щодо приведення правовстановлюючих документів у належний стан. Це, в свою чергу, призводить до того, що позивачі не можуть реалізувати свої права щодо приватизації землі. При проведенні приватизації виявилося, що їх сарай і гараж знаходиться на земельній ділянці сусідів (відповідачів), які вимагають знести ці господарські будівлі. Але вже багато років ці господарські будівлі стоять на одному місці, земельні ділянки огороджені, тому вважає, що при приватизації ОСОБА_7 їх земельної ділянки допущені помилки при винесенні меж земельної ділянки в натурі. Добровільно виправити помилки вони не можуть, тому вимушені звертатися до суду з даним позовом. Позивачі згідні компенсувати витрати, що будуть понесені відповідачами у звязку з переоформленням документів щодо належної їм земельної ділянки. Окрім того, проектна організація згідна безкоштовно виправити допущені помилки. Але відповідачі не зверталися у визначеному порядку ні до проектної організації, ні до інших структур з метою приведення документів у належний стан, не йдуть на контакти щодо мирного врегулювання спору. За наведеного вважають свій позов обґрунтованим та доведеним, і просять суд його задоволити.

Представник відповідачів позов не визнав. Пояснив суду, що йому не є зрозумілим, яким саме чином відповідачі порушили права позивачів. Оскільки, на думку представника відповідача, позивачі самостійно могли б звернутися з заявою про виправлення помилок у технічній документації відповідачів, то він не вбачає підстав для задоволення заявленого позову.

Позивачі, згідно до поданої заяви, просять справу розглядати без їх участі; позов підтримують.

Відповідачі в судове засідання не зявилися.

Суд вважає, що справу можливо розглянути без участі тих осіб, які не зявилися. Їх неявка не є перешкодою у розгляді справи, зважаючи на наявні письмові докази та явку представників сторін.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 є власником 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 24, по вул. Б.Хмельницького, в смт. Оржів Рівненського району Рівненської області, а ОСОБА_5 - відповідно 7/8 частин цього ж будинку. У технічному паспорті на будинок є перелік споруд. Земельна ділянка, на якій розміщено житловий будинок з господарськими будівлями позивачів перебуває у їх користуванні майже 30 років, а у грудні 1997 року ця земельна ділянка передана їм у власність (згідно до рішення Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 24 грудня 1997 року № 141).

Даною земельною ділянкою позивачі добросовісно користуються 30 років.

Земельна ділянка позивачів межує із земельною ділянкою відповідачів, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 874825 від 28.12.2009 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,0930 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул.Б.Хмельницького, № 26, смт. Оржів Рівненського району Рівненської області.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 01.06.2012 року, ОСОБА_6 подарувала своєму синові ОСОБА_7 78/100 часток вказаної земельної ділянки. В Державному акті на право власності на земельну ділянку нотаріусом зроблено відповідну відмітку, і зареєстровано в Поземельній книзі.

Бажаючи приватизувати свою земельну ділянку, позивачі звернулися до ПП "Рівненська земельна компанія" і було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Проте, відповідно до Рішення № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.12.2013 року, позивачам відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в межах їх земельної ділянки перебуває частина іншої земельної ділянки (частина земельної ділянки ОСОБА_7 і ОСОБА_6А.).

Як слідує зі змісту рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року у справі №570/1610/15-ц, представник відповідача - ДП "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" в судовому засіданні позов визнала і суду пояснила, що ОСОБА_6 скористалася правом на безоплатну приватизацію на підставі постанови Кабінету Міністрів України. Тоді були встановлені стислі терміни (10 днів) і діяв спрощений порядок виготовлення технічної документації. Технічну документацію виготовляли на підставі наданих сільськими чи селищними радами документів. Для того, щоб встигнути виготовити значну кількість технічних документацій, залучались спеціалісти з інших землевпорядних організацій. Тоді погодження меж земельних ділянок з сусідами не потрібно було. Як отримали позовну заяву, то звіряли документацію і було виявлено, що дійсно виникла помилка в документах.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року у справі №570/1610/15-ц визнано технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_7, розробленої ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» такою, що не відповідає вимогам Закону України "Про землеустрій" та Закону України "Про державний земельний кадастр" через наявність у ній помилок.

Рішення суду відповідачами не оскаржувалося.

Отже, встановленим є той факт, що технічна документація відповідачів щодо оформлення Державного акта на право власності на земельну ділянку вул.Б.Хмельницького, № 26, смт. Оржів Рівненського району Рівненської області, має помилки щодо визначення фактичних меж земельної ділянки відповідачів.

На підставі зазначеної документації відповідачка отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, який не відповідає вимогам законодавства. Так, позначена у цьому документі земельна ділянка не відповідає фактичним межам в натурі (на місцевості).

Адже, за цими документами відповідачів, на частину земельної ділянки позивачів накладається частина земельної ділянки відповідачів.

Це, у свою чергу, позбавляє позивачів реалізувати своє право на реєстрацію у визначеному порядку за ними переданої їм безоплатно у власність земельної ділянки.

При розгляді відомостей з Державного земельного кадастру, Державним кадастровим реєстратором встановлено, і це було підтверджено в ході розгляду справи, що технічна документація у формі електронного документа із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_7, розробленої ДП Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, не відповідаєдостовірності даним Державного земельного кадастру.

Представник відповідача визнав, що його довіритель не звертався до відповідних державних органів з метою виправлення помилок, що були допущені в процесі приватизації земельної ділянки.

Вважає, що такою ініціативою мають скористатися позивачі.

Проте суд не погоджується з такими доводами представника відповідача.

За положеннями законодавства України (ст. 13 Конституції України та ст. 319 ЦК України) власність зобовязує.

Положення ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачають обовязок власника використовувати своє право, не порушуючи при цьому вимоги закону, права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку, передбаченому законом.

Тобто у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

Виправити помилки у технічній документації можливо за заявою тієї особи, на чиє імя були виготовлені відповідні документи; або за спільною заявою суміжних землевласників.

Представник відповідача продемонстрував небажання його довірителя звертатися до відповідних установ чи організацій з такою заявою. Інший відповідач жодного разу не зявилася на розгляд справи. Це також підтверджує, що вона не бажає вчиняти будь-яких дій щодо усунення порушень прав позивачів та дій, спрямованих на усунення недоліків у технічній документації щодо належної відповідачам земельної ділянки.

Тому позивачі змушені звертатися за захистом свої прав до суду.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Крім того суд зважає й на ту обставину, що особа, яка звернулася до суду за захистом своїх прав чи охоронюваних законом інтересів, повинна отримати їх реальний, а не примарний захист. І саме рішення суду про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку забезпечить поновлення порушених прав позивачів.

За наведеного заявлений позов підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку - задоволити повністю.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 9674825 від 02.03.2010 року, виданий щодо земельної ділянки площею 0,0930 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0504, виготовлений на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розробленої ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», як такий, що виданий з порушенням вимог Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про Державний земельний кадастр», власники земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 640 грн. судових витрат (сплата судового збору).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 640 грн. судових витрат (сплата судового збору).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складене 22.04.2018 р.