Апеляційне провадження № 22-ц/824/973/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 756/8365/18-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В. за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на рішення Оболонського районного суду міста Києва, ухваленого 2 липня 2018 року під головуванням судді Диби О.В. в приміщенні суду,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 систематично наносить їй тілесні ушкодження, постійно влаштовує сварки, відноситься до неї агресивно, переслідує та не впускає її в квартиру, в якій проживають їх спільні діти та просила заборонити заінтересованій особі чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної сумісної власності, зобов'язати ОСОБА_5 передати ключі від вказаної квартири, а також, на момент перебування її у квартирі, відключати наявні в ній камери спостереження.

Крім цього, враховуючи, що ОСОБА_5 вчиняв сварки за місцем її роботи, просила заборонити йому наближатися на відстань меншу 10 метрів до місця її роботи та інших місць частого її відвідування, а також просила заборонити колишньому чоловіку розшукувати та переслідувати її.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 2 липня 2018 року в задоволенні заяви про видачу обмежувального напису відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповноту судового розгляду, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_5

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що 12 квітня 2018 року ОСОБА_5 застосувавши до неї фізичне насильство, вигнав її з квартири АДРЕСА_1, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження № 0002947, але досудове розслідування фактично не проводилося. 11 травня 2018 року ОСОБА_5 в черговий раз безпричинно побив ОСОБА_4, яка була змушена звертатися із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо неї до Оболонського управління поліцією, однак така заява не була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому представник заявника звернувся до Оболонського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого, в результаті чого, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року зобов'язано слідчого Оболонського УП внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення.

В першій половині 2018 року вона була змушена 4 рази звертатися до Оболонського УП для захисту від фізичного та психологічного насильства з боку свого колишнього чоловіка та вважає, що як особа, яка постраждала від такого насильства, потребує захисту в порядку передбаченому Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , шляхом визначення тимчасового обмеження прав ОСОБА_5 та покладення на нього обов'язків.

Вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення її заяви необґрунтованим та незаконним.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, а матеріали справи не містять достатніх доказів того, що саме заінтересована особа є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв'язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні. Разом з тим, стороною заявника заявлені вимоги, які, окрім іншого, мають на меті закріпити статус майна, яке було набуте особами під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, заявник та заінтересована особа є колишнім подружжям, шлюб між якими було зареєстровано в грудні 1999 року.

Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заявник є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою від 25.12.20 і 4 року №.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року позовні вимоги заінтересованої особи до заявника про розірвання шлюбу були задоволені, шлюб зареєстрований 04.12.1999 року Пролетарським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Судом встановлено, що діти сторін проживають разом із заінтересованою особою в квартирі АДРЕСА_1.

Зі слів заявника, вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності, а з приводу її поділу, відбувається судовий процес.

Разом із тим, жодного доказу про право власності на вказану вище квартиру, учасниками надано не було, так як і не було надано підтвердження наявності у провадженні суду справи щодо її поділу.

Заявник вказує, що 12.04.2018 року ОСОБА_5 застосував до неї фізичне насильство та вигнав із квартири АДРЕСА_1.

За заявою заявника, відомості про спричинення 12.04.2018 року їй заінтересованою особою тілесних ушкоджень, 20.04.2018 року були внесені до реєстру досудових розслідувань за № 0002947.

З поданої заяви убачається, що 11.05.2018 року близько 18 год. 20хв. в АДРЕСА_2 ОСОБА_5 побив заявника, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.

З листа Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 18.05.2018 року №136- аз/125/51/-2018 убачається, що 11.03.2018 року надійшла заява ОСОБА_4 про те, що її колишній чоловік завдав їй фізичного болю. За результатами проведеної перевірки прийнято рішення про списання матеріалів до справи управління.

12.04.2018 надійшло повідомлення зі служби «102», про те, що заінтересована особа побила заявницю і перешкоджає спілкуватися з дітьми та вигнав її з квартири, зачинившись в ній з дітьми. За результатами проведеної перевірки прийнято рішення про списання матеріалів до справи управління.

19.04.2018 надійшла заява ОСОБА_4, про те, що її колишній чоловік ОСОБА_5, завдав їй тілесних ушкоджень.

11.05.2018 року надійшло повідомлення зі служби «102», про те, що заінтересована особа вибила двері до квартири матері заявника, побив заявника та намагається забрати п'ятирічну дитину з квартири. Станом на 18.05.2018 року триває перевірка матеріалу.

З висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 14.05.2018 №700/ж убачається, що зі слів заявника 11.05.2018 року приблизно о 18 год. 20 хв. її колишній чоловік ОСОБА_5 хапав її за руки руками та за волосся, збивав з ніг. По медичну допомогу не зверталася. За результатами дослідження було встановлено, що на тілі заявника були виявлені синці синього кольору, округлої та невизначеної форми, розмірами від 1x1 см. до 3,5x2 см., могли утворитися 11.05.2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України &quI ;Про запобігання та протидію домашньому насильству&quio;, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України &qu9-;Про запобігання та протидію домашньому насильству&quco;).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст.26 Закону України &qu№ ;Про запобігання та протидію домашньому насильству&quxt; обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України &q?во;Про запобігання та протидію домашньому насильству&qur:;).

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 показав, що сторони є його батьком та матір'ю. Він, разом із своїми братами проживають із заінтересованою особою та знаходяться на його утриманні. Мати з ними не проживає, оскільки, як він зрозумів, про це є домовленість між батьками. Пояснив, що конфлікти в родині провокує мати, оскільки не може змиритися із тим, що в батька є стосунки з іншою жінкою. Він особисто був свідком того, як мати кидалася на батька, який був вимушений стримувати її, порвала йому сорочку та голосно лаялася. Вказував на те, що перешкод у спілкуванні з матір'ю у нього немає. Вона може вільно спілкуватися із своїми дітьми, однак за домовленістю між нею і батьком, в квартиру, де вони проживають, мати не заходить. Вказував на те, що дійсно, його батько, з дозволу усіх сусідів, встановив у загальному коридорі камеру відеоспостереження з метою безпеки. Жодних камер в квартирі, як про це стверджує заявник немає. Підсумовуючи зазначив, що конфліктні ситуації провокує мати, а батько працює та виховує своїх дітей.

Також вказував на те, що він добре спілкується як з батьком так і з матір'ю, підстав наговорювати на одного чи іншого у нього немає. З ним ніхто попередньо не спілкувався з приводу показів, які він буде давати в суді та не тиснув, з метою повідомлення неправдивих відомостей. Його покази є об'єктивними та правдивими.

Судом першої інстанції встановлено, що заінтересована особа також зверталася до правоохоронних органів з приводу поведінки заявника і завдання нею шкоди його майну, однак це не дало жодних результатів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що причиною звернення до суду із відповідною заявою є незгода заявника з можливим поділом майна колишнього подружжя, особиста образа на колишнього чоловіка щодо його стосунків з іншою жінкою, що потягло за собою ряд конфліктних ситуацій, які створювалися самим заявником.

Матеріали справи не містить достатніх доказів того, що саме заінтересована особа є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв'язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.

ОСОБА_4 заявлені вимоги, які, окрім іншого, мають на меті закріпити статус майна, яке було набуто особами під час перебування у зареєстрованому шлюбі при цьому, суду не надається жодний доказ про його правовий статус. Так само як і не надано доказів встановлення в квартирі відеокамер, в той час, як ці обставини спростовуються показами свідка та поясненнями заінтересованої особи.

Не знайшли свого підтвердження посилання заявника на те, що заінтересована особа слідкує, розшукує або доручає такі дії третім особам, оскільки такі докази надано не було.

Таким чином, аргументи, викладені в апеляційній скарзі, стосовно неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи підлягають відхиленню, а суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що подана заява не підтверджена належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19.11.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: