Р І Ш Е Н Н Я Справа № 554/10677/16-ц

Іменем України Провадження № 2/554/1070/2018

11 квітня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави, у складі:

головуючого судді- Шевської О.І.,

при секретарі - Дроздові Д.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недісності правочину. В якому прохала: визнати недійсним договір найму житлового приміщення від 30 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Застосувати правові наслідки недійсності правочину: стягнути з ОСОБА_3 відшкодування збитків у розмірі 6088 грн. на користь ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних позивач вказала, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. Право власності підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 14.07.2005 р. зареєстрованим у реєстрі № 1160. Іншим співвласником квартири є ОСОБА_3 З листопада 2014 року без повідомлення позивача, як співвласника квартири , без її згоди, відповідач уклав договір найму житлового приміщення з ОСОБА_5, одноосібно передав у тимчасове володіння та користування квартирою АДРЕСА_1, яка є спільною частковою власністю двох співвласників. Позивач, зазначає, що дії відповідача є неправомірними та незаконними, що порушують право власності позивача.

13.04.2017 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави залучено до участі у розгляді справи третю особу ОСОБА_4.

20.10.2018 рокуухвалою Октябрського районного суду м.Полтави залучено до участі у розгляді справи третю собу ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та приєднала до матеріалів справи документи пов'язані з судовими витратами..

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та застосувати до правочину спеціальну позовну давність в один рік.

Треті особи в судове засідання не з"явилися.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 14.07.2005 року, реєстровий №1160 посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Фастовець І.В. позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно наданого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації від 18.07.2005 року ОСОБА_1 є співвласником ? частки квартири в АДРЕСА_1. Іншим співвласником зазначеної квартири є ОСОБА_3.

30.11.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір найму житлового приміщення.

Згідно п.1.1 Договору Наймодавець передає, а Наймач приймає у тимчасове користування ? квартири АДРЕСА_1

П.6.3 Договору Наймач має право за згодою Наймодавця змінити замки вхідних дверей та кімнати площею 11.9 кв.м. укріплювати вхідні двері.

Дані умови договору є перешкодою позивачеві у користуватуванні її частиною квартири.

Відповідачем на адресу суду надані заперечення, в яких він визнає факт укладення договору найму житлового приміщення з ОСОБА_8 та зазначає що не знав, що даним договором порушуються права іншого співвласника, так як передав у найм виділену йому кімнату та приміщення які знаходяться у спільному користування співвласників. Просив відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 надала на адресу суду пояснення по справі, в яких просила задовільнити позовні вимоги та зазначила, що відповідачем створюються умови, які перешкоджають користуватися квартирою та проживати в ній.

Третя особа ОСОБА_5 надала на адресу суду пояснення по справі, в яких просила відмовити в задоволенні позову, так як вимоги є недоведеними а безпідставними. Зазначила, що твердження позивача про проживання ОСОБА_5 на даний час в квартирі є безпідставним, так як на даний час остання проживає в м.Донецьк.

13.01.2016 року рішенням апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19.11.2015 року скасовано частково. Позов ОСОБА_1, ОСОБА_4 в своїх та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користування квартирою та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Усунено перешкоди у здійснення права користування квартирою ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_5 з неправомірно зайнятого житлового приміщення - з квартири АДРЕСА_1. Зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійснення права користування та проживання ОСОБА_4 та її дочці ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1 шлязом вселення її до всієї квартири.

09.11.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України рішення апеляційного суду Полтавської області від 13.01. 2016 року залишено без змін.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року визначено порядок користування квартирою № АДРЕСА_1 та було виділено у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 11,9 кв.м, ОСОБА_1 житлову кімнату площею 17,34 кв.м. У спільному користуванні власників залишено кухню 6,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., вбудовану шафу 0,4 кв.м.

Після визначення порядку користування квартирою ОСОБА_3 не проживав в квартирі, надавши синові ОСОБА_10 довіреність на користування та розпорядження квартирою.

Як вбачається з договору найму жилого приміщення від 30.11.2014 року ОСОБА_3 передав у тимчасове користування ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зокрема, житлову кімнату, площею 11,9 кв.м, яка була виділена наймодавцю у користування рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

За положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Відтак, визначення порядку користування квартирою не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з співвласників.

Як було встановлено районним судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 передав у найм та вселив у спільну з позивачкою квартиру, ОСОБА_5, при цьому, попередньо не отримавши на це відповідної згоди іншого співвласника житла - ОСОБА_1

При цьому, відповідачами та їх представником не заявлено, та не надано доказів, що право спільної часткової власності на вказану квартиру припинилося.

Передання у найм лише кімнати, що була виділена в користування ОСОБА_3 рішенням суду, не може вважатися правомірним, оскільки, як уже зазначалося, установлення між співвласниками порядку користування об'єктом нерухомого майна не припиняє право спільної часткової власності.

Крім того, у спільному користуванні власників залишено кухню 6,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., вбудовану шафу 0,4 кв.м.

Разом з цим, згідно технічного паспорту на квартиру, користування кімнатою № 3 неможливо без користування коридором (1) площею 7,3 кв.м., а тому доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_5 користується лише кімнатою № 3 в квартирі суперечить фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При укладенні договору найму житлового приміщення ОСОБА_3 не отримано згоди співвласника квартири ОСОБА_1, вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду від 13.01.2016 року та визнані неправірними та такими, що порушують права співвласника.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що позовні вимоги що визнання договору недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину підлягають частковому задоволення.

Щодо вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦПК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивачем не доведено понесення збитків у розмірі 6088 грн.

Відповідно до п. 5 Договору Сторони домовилися вважати щомісячну оплату Наймачем комунальних послуг платою за найм житлового приміщення та за користування майном здійснюється наймачем не пізніше 10 числа кожного поточного місяця. Тобто, відповідачем не одержувалося коштів за користування житлом.

Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1.2, ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Щодо розподілу судових витрат, позивачем надано суду витяг з договору про надання правової допомоги №64 від 16.12.2016 року, акт прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №64 від 16.12.2016 року, квитанцію №663250 від 11.04.2018 року на оплату послуг в сумі 20400 грн. Суд вважає, що на користь позивача має бути стягнута половина суми сплаченої на правову допомогу, а саме 10200 грн.

Відповідно до ч.2 ст.138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачем надано суду розрахунок компенсації за відрив від звичайних занять, що складає 2462.94 грн. Суд, приходить до висновку про стягнення половини суми компенсації на користь позивача в розмірі 1231.47 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, вид вважає за доцільне судові витрати стягнути з відповідача пропорціцно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позвних вимог позивача, а саме в частині визнання договору найму житлового приміщення задовольнити, в частині застосуванян наслідків недійсності правочину - відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10-11, 76-83, 95, 138, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и л а :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину - задоволити частково.

Визнати недійсним договір найму житлового приміщення від 30 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять розмірі 1231, 47 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10200 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення

Повний текст рішення суду буде складено 20 квітня 2018 року

Суддя О.І. Шевська