Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №319/1620/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Горбачов Ю.М.
Провадження № 22-ц/778/343/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

Суддів: Крилової О.В.

Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання мирової угоди затвердженої ухвалою суду та стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, про розірвання мирової угоди затвердженої ухвалою суду та стягнення боргу, який неодноразово уточнювала.

В обґрунтування позову зазначала, що 24 грудня 2013 року при розгляді цивільної справи, яка розглядалася Куйбишевським районним судом Запорізької області за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, між сторонами було укладено мирову угоду про: Зменшення розміру аліментів, визначених на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 27 вересня 2012 року, стягуваних з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням про затвердження мирової угоди законної сили і досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_4 відмовляється від іншої частини зменшення розміру аліментів. Понесені судові витрати у виді судового збору сторони один одному не відшкодовують. ОСОБА_4 зобов'язується сплатити на користь ОСОБА_5 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. у строк одного місяця з дня набрання судовим рішенням про затвердження мирової угоди сили.

Таким чином, сторони прийняли на себе зобов'язання та погодили усі умови мирової угоди, провадження по справі було закрито.

Але, починаючи з вересня 2015 року відповідач всупереч домовленостям перестав перераховувати аліменти в розмірі 1/5 частки від доходу, окрім березня 2016 року та липня 2016 року, в зв'язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року, без врахування березня та липня 2016 року, яка складає 24749, 95 грн.

Враховуючи вищевикладене просила суд розірвати мирову угоду затверджену Куйбишевським районним судом Запорізької області 24.12.2013 року; стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року, окрім березня та липня 2016 року, у розмірі 24 749,95 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з вересня 2015року по грудень 2016 року, окрім березня та липня місяця 2016 року, у розмірі 24 749,95 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу ,судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до вимог ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2013 року Куйбишевським районним судом Запорізької області було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо зменшення розміру аліментів визначених на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області (а.с.8-11).

Відповідно до вимог ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. . У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, чинним законодавством передбачено зовсім інший порядок узгодження домовленості між батьками щодо сплати аліментів.

Таким чином, домовленість між батьками про сплату аліментів укладається шляхом підписання нотаріально посвідченого договору, а не шляхом визнання судом мирової угоди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цієї частини позовних вимог.

Як на підставу задоволення вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд посилається на розрахунок розміру заборгованості, який зроблений позивачем ОСОБА_3

Між тим, колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинній на час вирішення спору) визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Тобто, визначення суми заборгованості по аліментам, визначається саме державним виконавцем, а не позивачем, і тільки в порядку примусового виконання рішення суду.

Підставою для визначення державним виконавцем суми заборгованості по аліментам є примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа виданого судом, який ухвалив відповідне рішення.

Проте, виконавчі листи в матеріалах справи відсутні, тобто жодного доказу того, що з ОСОБА_4 на користь позивача стягуються аліменти в примусовому порядку матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, колегія приходить до висновку, що у суду були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, виходячи з системного аналізу норм процесуального законодавства, вбачається, що розірвання мирової угоди законом не передбачено, суд за заявою сторони може лише скасувати ухвалу, якою було визнано мирову угоду. Проте з такою вимогою ОСОБА_3 до суду не зверталась.

З огляду вищезазначеного, за наслідками розгляду апеляційної скарги колегія вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

« У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання мирової угоди затвердженої ухвалою суду та стягнення боргу - відмовити у повному обсязі.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.03.2018 року..

Головуючий:

Судді: