Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

місто Київ

справа № 736/719/16-ц

провадження № 61-2068 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Олександрівська сільська рада Корюківського району Чернігівської області, ОСОБА_4,

третя особа - Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Харечко Л. К., Губар В. С., Позігуна М. І.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 29 червня 2016 року звернулася до суду з позовом до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, просила визначити їй додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, відкритої після смерті її дядька, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер дядько позивача, ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку та житловий будинок із надвірними спорудами, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив. ОСОБА_3 є племінницею померлого, тому за правилами частини третьої статті 1266 ЦК України має право на ту частку спадщини, яка б належала за законом її матері, яка була рідною сестрою спадкодавця, втім померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Позивач у передбачений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулася у зв'язку з проходженням періодичних медичних обстежень внаслідок різкого погіршенням стану здоров'я після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, стверджуючи, що строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської областівід 07 липня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Судом визначено позивачу додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося наявністю поважних причин пропуску строку звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у зв'язку із погіршенням стану її здоров'я, перебуванням на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, а отже, наявністю підстав для визначення судом додаткового строку для подання такої заяви відповідно до статті 1272 ЦК України.

Суд першої інстанції визнав безпідставним заявлення позовних вимог до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, оскільки за правилами статті 1277 ЦК України позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини пред'являється до органу місцевого самоврядування у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Враховуючи, що із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_4, суд у задоволенні позову до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області відмовив.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовувалося тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову за відсутності належних доказів, які підтверджували б поважність причин пропуску позивачем строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Перебування позивача на лікарняному не носило безперервний характер, а тому ОСОБА_3 мала можливість звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення не з'ясував усіх обставин справи, належним чином не навів у рішенні результати оцінки доказів, не встановив належного кола спадкоємців, зокрема не врахував, що у спадкодавця була інша рідна сестра ОСОБА_6, що мало своїм наслідком помилковий висновок про задоволення позовних вимог. Враховуючи, що у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження із залучення співвідповідача до участі у справі, заміни неналежного відповідача, суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу та скасував рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заявник ОСОБА_3, не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, звернулася із касаційною скаргою, в подальшому уточненою, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року, залишити в силі рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2016 року.

На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3 навела такі доводи. Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини справи досліджено неповно, правова оцінка доказам надана невірно. Оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV). ОСОБА_3 стверджувала, що має хворобу постійного та безперервного характеру, від будь-якого психоемоційного чи фізичного навантаження стан її здоров'я погіршується, тому суд помилково визнав, що зазначені обставини пропуску строку не є поважними та не дають підстав для звернення до суду із заявою про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заявник вважає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 212-214, 303 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV) порушив норми матеріального права та неправильно застосував норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. У спадковій справі відсутні відомості про звернення ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини, а також про те, що вона зверталася до суду із заявою про визначення їй додаткового строку для подання такої заяви, а тому не є особою, чиї права та інтереси зачіпаються вирішенням цього спору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

ОСОБА_4 22 листопада 2016 року надала суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що касаційна скарга є безпідставною, надуманою та такою, що підлягає відхиленню, а рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не перевірено наявність чи відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

За твердженнями відповідача, довідки про перебування ОСОБА_3 на лікуванні викликають сумніви щодо правдивості викладеної в них інформації про лікування позивача, оскільки медична допомога надавалася лише у свята. Зазначені довідки не зареєстровані у журналі вихідної кореспонденції та не відповідають вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Така інформація мала бути перевірена судом першої інстанції шляхом направлення відповідних запитів та витребування медичної документації. Інших обставин на обґрунтування неможливості у встановлені законом строки звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачем не наведено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини призначено до судового розгляду.

За правилом статті 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Зазначену цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 16 січня 2018 року.

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV), згідно з якою рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV), а отже, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено такі фактичні обставини справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що дядько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку з чим щодо майна померлого відкрилася спадщина. Перебіг строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 розпочався ІНФОРМАЦІЯ_2 року та закінчився 11 березня 2016 року. Спадкодавець на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Інші особи за цією адресою зареєстровані не були та не проживали разом з померлим однією сім'єю.

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса зверталася ОСОБА_4, за заявою якої відкрито спадкову справу. ОСОБА_3 у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулася. Судом встановлено, що позивач через стан свого здоров'я періодично зверталася за медичною допомогою до Ладанської районної лікарні № 2 та знаходилась на стаціонарному лікуванні у період з 25 грудня 2015 року до 11 січня 2016 року, з 04 березня 2016 року до 10 березня 2016 року, а також на амбулаторному лікуванні у період з 19 лютого 2016 року до 29 лютого 2016 року, з 25 травня 2016 року до 06 червня 2016 року.

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано, що починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 року до 24 грудня 2015 року включно та з 12 січня 2016 року до 18 лютого 2016 року ОСОБА_3 на лікуванні не перебувала, що не позбавляло її можливості в установлений законом строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки строк її лікування не був безперервним.

У своїх висновках суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції під час розгляду справи не залучив до участі у справі усіх осіб, прав та інтересів яких стосується цей спір, зокрема, відповідно до рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року, постановленого в іншій справі № 736/586/16-ц, визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини для ОСОБА_4 У наведеному рішенні суду серед учасників справи зазначено як відповідача ОСОБА_6, яка є рідною сестрою померлого спадкодавця ОСОБА_5 Цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_6 відмовилася від прийняття спадщини. Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що докази відмови від прийняття спадщини ОСОБА_6 у матеріалах спадкової справи відсутні, а отже, заявлені позивачем позовні вимоги стосуються прав та інтересів цієї особи, яка не є учасником справи.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд застосував такі положення законодавства. Так, відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України, відповідно до яких спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції, не визнав недоведеними обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, відніс позивача до числа спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5 Втім рішення судів як першої, так й апеляційної інстанцій не містить відомостей, з яких міркувань та на підставі яких доказів суди виходили у таких висновках, достеменно не встановивши родинний зв'язок між сторонами та померлою особою.

Верховним Судом враховано, що ОСОБА_5 заповіту не складав, а отже, особи, які можуть бути спадкоємцями після його смерті, підлягають визначенню за законом. Суди зобов'язані встановити родинний зв'язок (ступінь споріднення) спадкодавця та спадкоємця для ствердження, що особа є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця. Такі обставини не можуть бути встановлені, ґрунтуючись лише на припущеннях або недоведених твердженнях сторін. Судами не дотримано вимог процесуального закону щодо процесуальної форми та порядку встановлення певних фактів, що мають істотне значення для вирішення цієї справи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

У разі, якщо за допомогою актів цивільного стану неможливо з'ясувати питання ступеня спорідненості осіб з померлим, це питання підлягає доведенню сторонами та окремому з'ясуванню судом. У зв'язку з порушенням норм процесуального права, зокрема порядку з'ясування певних обставин та встановлення фактів, судами не визначено коло усіх заінтересованих осіб, прав та інтересів яких може стосуватись рішення у цій справі, які входять до складу спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5, не встановлено, чи є позивач спадкоємцем померлого.

Верховним Судом враховано, що суд апеляційної інстанції вважав доведеними ті обставини, які встановлено рішенням суду, постановленим в іншій справі, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду у цій справі не набрало законної сили та нині є скасованим. Зокрема, рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року у цивільній справі № 736/586/16-ц встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_5 за законом є ОСОБА_4, двоюрідна сестра померлого, та ОСОБА_6, рідна сестра померлого, інші спадкоємці відсутні. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року у зазначеній справі скасовано, справу передано на розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій зробили передчасні висновки стосовно обґрунтованості позову ОСОБА_3, не встановивши всіх фактичних обставин у справі, що мають істотне значення для належного розгляду справи, не з'ясувавши коло спадкоємців, а отже, всіх осіб, прав та інтересів яких може стосуватися рішення суду у цій справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_3 хворіла протягом не всього шестимісячного строку, а тому мала можливість вчасно звернутися до нотаріуса із відповідною заявою. Суд касаційної інстанції визнає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними.

Законодавцем встановлено шестимісячний строк, протягом якого спадкоємець може звернутись до нотаріуса або іншої повноважної особи із заявою про прийняття спадщини, відкритої після померлого спадкодавця. Наявність об'єктивних обставин, у тому числі й хвороби спадкоємця, зумовлюють неможливість такої особи своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що позивач проходила лікування як амбулаторно, так і стаціонарно, наведені обставини могли вплинути на можливість своєчасно звернутися із відповідною заявою до компетентних осіб чи органів, що має бути з'ясовано судами, встановлено характер впливу таких обставин на можливість ОСОБА_3 звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Твердження відповідача про неналежність та недопустимість доказів - медичних довідок - не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки питання оцінки доказів виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні найсправедливішого рішення у цій справі керується статтею 2 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), за змістом якої завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи повною мірою не виконав завдання цивільного судочинства, метою якого є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Враховуючи наведене, встановивши допущення судами першої та апеляційної інстанцій порушень норм процесуального права, Верховний Суд має вийти за межі доводів касаційної скарги відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, згідно з якою суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Верховний Суд вийшов за межі доводів та вимог касаційної скарги, оскільки судом касаційної інстанції встановлено істотне порушення норм процесуального права. Зокрема, судами першої та апеляційної інстанцій порушено процедуру встановлення фактичних обставин справи на підставі припущень, без підтвердження їх доказами. Суд першої інстанції не встановив родинних зв'язків між позивачем та померлим ОСОБА_5, а тому твердження, що ОСОБА_3. має право на отримання спадщини є припущенням, оскільки ця особа не встановлена як спадкоємець. При цьому право на отримання спадщини має лише особа, зазначена в заповіті, або особа, визначена за законом.

Процедура встановлення фактичних обставин справи передбачена процесуальним законом, втім суд першої інстанції таких вимог і правил не дотримався, а суд апеляційної інстанції під час перегляду справи в апеляційному порядку відповідних порушень не усунув.

Враховуючи наведене, судами не встановлено належне коло учасників справи, спадкоємців ОСОБА_5 за законом, а отже, суд ухвалив рішення про права, свободи, інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі.

Зважаючи на встановлення Верховним Судом порушень норм процесуального права й неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, суд касаційної інстанції зробив висновок про скасування рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, у зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Верховний Суд визнає доцільним з точки зору процесуальної економії та завдань цивільного судочинства під час нового розгляду справи судом першої інстанції вирішити, з врахуванням міркувань сторін, питання про об'єднання в одне провадження позову, що розглядається в цій справі, з позовом ОСОБА_4, що розглядається тим самим судом першої інстанції в іншій цивільній справі № 736/586/16-ц.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року скасувати.

Цивільну справу № 736/719/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик