Провадження №2/428/252/2018
24 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
при секретарі Чумак Ю.А.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що він є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У вищезазначеному будинку разом з його дружиною ОСОБА_6 зареєстровані ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_5, ОСОБА_4. Проте, фактично у вказаному будинку проживає лише дружина позивача, а відповідачі з 2013 року не проживають у будинку. Відповідачі проживають в іншому місці, та до теперішнього часу зареєстровані в будинку позивача, з реєстраційного обліку не знялися. Наявність реєстрації відповідачів у будинку порушує права та інтереси ОСОБА_1, як власника будинку, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернувся з цим позовом до суду і з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що ОСОБА_3 є його прийомною донькою, яка в 2013 році разом з її родиною зареєструвалися за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі в теперішній час проживають в м. Москва Російської Федерації. Вони зареєстровані на території Російської Федерації. Дехто з відповідачів вже є громадянами Російської Федерації. Відповідачі жодного дня в спірному будинку не проживали. Просив задовольнити позовні вимоги.
Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Додатково суду пояснив, що ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі були зареєстровані у вказаному будинку з 2013 року, але жодного дня ніколи не проживали. Вказана обставина підтверджується письмовими доказами. Реєстрація відповідачів у спірному будинку порушує права позивача як власника житла, оскільки він не може вільно розпоряджатися цим будинком. Відповідно до ст. 391 ЦК України ОСОБА_1 має право вимагати захисту своїх прав шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Просив задовольнити позовні вимоги.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її чоловіком. Вони проживають разом з чоловіком в будинку за адресою: АДРЕСА_1. В цьому будинку зареєстровані її донька ОСОБА_3 зі своєю родиною. З 2013 року відповідачі зареєстровані, але не мешкають. Вони проживають з 2013 року в м. Москва Російської Федерації. Повертатись в Україну її дочка з родиною не будуть, оскільки вони оформлюють громадянство Російської Федерації.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим судом 19.03.2018 року на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідчення свідка дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірного житлового будинку, що знайшло своє підтвердження належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5
Згідно із копією довідки Борівської селищної ради м. Сєвєродонецьк Луганської області від 01.12.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, але не проживають з 2013 року.
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5, з 2013 року за власним бажанням не проживають у спірному будинку, оскільки вони переїхали проживати до Російської Федерації. Відповідачі були лише зареєстровані за вказаною адресою. Вказані обставини підтверджуються свідченнями свідка ОСОБА_6
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідачів ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 і неповнолітнього сина ОСОБА_5 в спірному будинку. Суд вважає, що відповідачі не мешкають в спірному будинку і покинули його без поважних причин. До спірного житлового приміщення вони не ставляться як до постійного місця проживання.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в вказаному випадку на її матір.
Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_5, якому на момент реєстрації у спірному будинку виповнилося десять років, не мав права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання одного з батьків, з ким він проживає.
Відповідно до акту від 16.03.2018 року, затвердженого депутатом Борівської селищної ради Луганської області Веслогузовим А.А., з метою перевірки факту проживання за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 ніколи не проживали.
В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_5, якому на момент реєстрації в спірному будинку було десять років, був зареєстрований у спірному будинку як за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3, при цьому в ній ніколи не проживав. Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітнього ОСОБА_5 на момент реєстрації в спірному будинку є похідним від права його матері.
При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 02.04.2018 року №1693 про заперечення проти позовних вимог щодо позбавлення неповнолітньої дитини ОСОБА_5 права користування житлом, у зв'язку з тим що він є необґрунтованим.
Враховуючи свідчення свідка ОСОБА_6, а також з аналізу доводів, наведених позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні, вбачається, що пред'явивши вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком, належному позивачу на праві власності, фактично ставиться питання про захист порушеного права власності на вказаний будинок та усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном на підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України.
Враховуючи, що відповідачі не проживають у спірному будинку без поважних причин, суд прийшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 дійсно втратили право користування цим будинком.
Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 213 грн. 33 коп. з кожного, у зв'язку з їх документальним підтвердженням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280-283, 288-289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2; серія і номер паспорта НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1; серія і номер паспорта НОМЕР_2), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1; серія і номер паспорта НОМЕР_3), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1), від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32) задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - будинком АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 213 (двісті тринадцять) грн. 33 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 213 (двісті тринадцять) грн. 33 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 213 (двісті тринадцять) грн. 33 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 27.04.2018 року.

Суддя Ж. І. Кордюкова