П О С Т А Н О В А

Єдиний унікальний номер судової справа № 471/348/18

Провадження № 22-ц/812/152/18

Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

Категорія 47

П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2018 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Скарницькою І.Б., вступна та резолютивна частини якого проголошені об 11 год. 44 хв., повний текс складено 15 серпня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до селянської спілки приватних паїв «Куйбишева», Новомар'ївської сільської ради Братського району Миколаївської області, Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, відділу у Братському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, про визнання права на земельну частку (пай), уточнення списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до селянської спілки приватних паїв «Куйбишева» ( далі - ССПП «Куйбишева»), Новомаріївської сільської ради Братського району Миколаївської області ( далі - Новомарївська сільська рада), Братської районної державної адміністрації Миколаївської області ( далі - Братської РДА Миколаївської області), відділу у Братському районі Головного управління Головного управляння Держгеокадастру про включення до списку громадян-членів КСП та визнання права власності на земельну частку (пай).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала, що 01 вересня 1986 року вона була прийнята членом колгоспу ім. Куйбишева. 04 листопада 2005 року була звільнена з роботи ССПП ім. Куйбишева, який є правонаступником КСП, у зв'язку з прогулами. 15 листопада 1995 року КСП ім. Куйбишева отримало державний акт на право колективної власності на землю. До списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), її прізвище не внесено. Посилаючись на те, що на час розпаювання земель вона працювала в колгоспі та була його членом, то має право на земельну частку (пай).

Враховуючи викладене, позивач просила включити її до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 12,52 умовних кадастрових гектарів.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовленоз підстав пропуску позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу та посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення суду

скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Правом на подачу відзиву відповідачі не скористалися.

Указами Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів», ліквідовано апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посадах суддів Миколаївського апеляційного суду.

У порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Миколаївського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Позивач, представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно дост.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_3, згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 ( дата заповнення 08 лютого 1980 року), 01 вересня 1986 року була прийнята у члени колгоспу ім. Куйбишева (а.с. 6). Звільнена з роботи 04 листопада 2005 року.

Згідно довідки відділу у Братському району ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, КСП ім. Куйбишева отримало Державний акт на право колективної власності на землю 15 листопада 1995 року, серія НОМЕР_2. Громадянка ОСОБА_3 до списку осіб- членів КСП, які мали право на отримання земельної частки (пай) включена не була (додаток № 1 до Державного акту),сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не видавався. А відтак спростовує доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалення на підставі відзиву відповідача, а не матеріалів справи ( а.с.58).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільсько-господарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта,у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що не включення позивача як члена колгоспу у список осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Куйбишева (додаток до Державного акту на право колективної власності на землю), суперечило вимогам закону і порушує право позивача на земельну частку.

Разом з тим, відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права поза строком позовної давності, встановленого законом, при цьому не вказав причин пропуску строку позовної давності та не клопотав про поновлення цього строку.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку щодо пропуску позовної давності, є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, чинній на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом, незалежно від заяви сторін ( ст.75 ЦПК УРСР).

Згідно з ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

В той же час, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року (набрав чинності з 01.01.2004 р.) визначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи з того, що 15 листопада 1995 року колгосп ім. Куйбишева отримав Державний акт на право колективної власності на землю, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплив задовго до набрання чинності Цивільним кодексом України, а тому суд має право застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_3 без заяви сторони у справі. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на пропуск позивачем позовної давності.

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом у травні 2018 року, тоді як правовідносини виникли між сторонами у 1995 році. Жодних клопотань про поновлення пропущеного строку до суду позивач не заявляла.

В той же час, саме позивач повинен довести поважність причин пропуску позовної давності та факт своєї необізнаності не включення її до списку членів КСП, має діяти відповідально.

Як пояснила у суді апеляційної інстанції представник позивача, ОСОБА_3 неодноразово зверталася до керівництва в період роботи з вимогами про відновлення її прав - включення до списку членів КСП, які мають право на отримання земельної частки ( паю), але отримувала відмову. Вищевикладене свідчить про обізнаність позивача про порушення своїх прав.

Не можуть бути прийняття до уваги доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності не застосовується до заявленого позову, оскільки право власності є непохитним і непорушним виходячи з такого.

Так, за змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою без зазначення терміну позовної давності.

Апеляційний суд констатує, що апелянт не набула у встановленому порядку права на земельну частку (пай), оскільки за змістом п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, з дня видачі цього акта.

Відтак заявлений позов не є позовом власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що заявлений позов подано з пропуском позовної давності, позивач не довела, що не знала і не могла дізнатися про порушення свого права (після отримання підприємством Державного акту продовжувала працювати), не клопотала про поновлення пропущеного строку звернення до суду та не навела жодних причин його пропуску.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги на порушення судом строків розгляду справи, слухання справи без судового розпорядника в порушення вимог ст.68 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі щодо недотримання відповідачами положень ЦПК України про надання відзивів на позовну заяву, так як це не впливає на законність постановленого по справі рішення.

З огляду на викладене апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За такого в силу ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді О.О. Данилова

В.В. Коломієць

_______________________________________________________________

Повний текст постанови складено19 листопада 2018 р.