Провадження № 2/761/131/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Макаренко І.О.,

при секретарі Триндюк А.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 (пр-к позивача ОСОБА_2.)

представника позивача ОСОБА_3 (пр-к позивача ОСОБА_2.)

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 (пр-к відповідача ОСОБА_4.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження, в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, та відповідно до останньої редакції позовної заяви (т. 1 а.с. 66-70) просили: визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, складений 12.11.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мальченко Т.В., за реєстровим №4218, спадкова справа зареєстрована у спадковому реєстрі за №57498091.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач ОСОБА_2 є донькою, а ОСОБА_10 є сестрою померлого ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_8 у Першій Київській нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа. За життя ОСОБА_8 склав заповіт, спадкоємцем за яким була ОСОБА_4. На думку позивачів даний заповіт є незаконним та такий, що не відповідає вимогам законодавства та не відповідав волі ОСОБА_8 оскільки, останній тяжко хворів та переніс тяжкі операції, був морально пригнічений, деморалізований та таким, що не міг адекватно оцінювати власні дії.

Ухвалою суду від 16.02.2016 року по вищевказаній справі за клопотання представника позивача була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза та зупинено провадження по справі.

Ухвалою суду від 06 лютого 2017 року провадження по справі було відновлено.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла позивач ОСОБА_10, відповідно до свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 207).

Під час розгляду справи, до участі у справі були залученні правонаступники позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_6, ОСОБА_7.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача просили суд у задоволенні позову відмовити, у зв'язку з його необгрунтваністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляд справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 13).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою померлого ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 8), дівоче прізвище було змінено з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу (т. 1 а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла позивач ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 207), яка була рідною сестрою померло ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 10) та копією довідки (т. 1 а.с. 12).

Під час розгляду справи, до участі у справі були залученні правонаступники позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_8, Першою Київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №677/2015, за заявою позивача ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_10

За життя померлий ОСОБА_8 склав заповіт від 12 листопада 2003 року, яким все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мальченко Т.В., за реєстровим №4218.

За життя ОСОБА_8 перебував у шлюбі з ОСОБА_4

Як на підставу недійсності заповіту позивачі посилаються на те, що ОСОБА_8 хворів тяжкою хворобою «рак» та не міг керувати та усвідомлювати власними діями.

Ухвалою суду від 16.02.2016 року по вищевказаній справі за клопотання представника позивача була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза та зупинено провадження по справі.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №898 від 23.12.2016 р., під час складання заповіту 12.11.2003 р. ОСОБА_8 за психічним станом усвідомлював значення свої дій та міг керувати ними.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

ВССУ в своїй узагальненій судовій практиці №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 2 листопада 2011 року в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів того, що заповіт померлого ОСОБА_8 від 12 листопада 2003 року, яким він все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мальченко Т.В., за реєстровим №4218 є недійсним, оскільки останній не міг усвідомлювати значення свої дій та не міг керувати ними.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 203, 225, 1233, 1247, 1257 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ