печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Каранда С.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Павлюк І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредитБанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

29.09.2017 року до провадження судді Печерського районного суду м.Києва Остапчук Т.В. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредитБанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредитБанк» було укладено Рамкову Угоду № 3195 від 19.10.2007 року. В межах цієї Угоди було укладено договір про надання траншу № 1.35187/3195 від 19.10.2007 року, відповідно до якого було встановлено наступні умови надання кредиту: розмір кредиту - 68 000,00 доларів США; строк кредитування - 60 (шістдесят) календарних місяців; проценти - 14% річних, виходячи з 360 календарних днів у році; цільове призначення - задоволення особистих потреб; спосіб видачі кредиту - зарахування коштів на рахунок позичальника. Цей кредит носить споживчий характер та іноземна валюта була видана на споживчі цілі. Позивач вважає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. А такими умовами є перекладання на позивача валютних ризиків (курсові коливання), які Кредитним договором не передбачено, і позивач не була попереджена про те, що повинна сплачувати платежі за завищеним комерційним курсом. Позивач вказує на те, що валютні ризики, не є її обов'язком. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить визнати недійсною Рамкову угоду №3195 від 19.10.2007 року, укладену між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 Просить визнати недійсним договір про надання траншу № 1.35187/3195 від 19.10.2007 року, укладений між ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.10.2007 року між ЗАТ «ПроКредитБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 укладено Рамкову угоду № 3195 та Договір про надання траншу № 1.35187/3195. Відповідно до Договору про надання траншу № 1.35187/3195 від 19.10.2007 року ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у розмірі 68 000 доларів США на строк користування 60 місяців, цільове призначення: «задоволення особистих неспоживчих потреб». Факт отримання кредиту не заперечується позичальником - ОСОБА_1. Згідно п. 2 договору від 19.10.2007р. про надання траншу № 1.35187/3195 було визначене кредиту в сумі 68 000 доларів США, та визначено відсоткову ставку в розмірі 14 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Додатком до Договору про надання траншу № 1.35187/3195 від 19.10.2017, що має назву «Графік повернення кредиту та сплати відсотків», позивачу надано детальну та ґрунтовну інформацію про дату внесення платежу, про внеску та розпис розподілення внеску на внесок по капіталу (тілу) кредиту та на внесок по відсотках, також повідомлено про залишок кредиту після кожного платежу. Крім того, 11 червня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 1 про внесення змін до договору траншу, яким змінено процентну ставку за користування кредитом, та но, що з 11.06.2010 р. по 22.08.2010 р. (включно) відсоткова ставка становить 0,5 % річних, виходячи з 360 календарних дів у році, а на весь інший період користування кредитом відсоткова ставка становить 14 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Відповідно то цього, 11.06.2010 було викладено нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів. 28 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 2 про внесення змін до договору траншу, яким змінено процентну ставку за користування кредитом, та визначено, що з 28 квітня 2011 р. по 23 серпня 2011 р. (включно) відсоткова ставка становить 0,5 % річних, виходячи з 360 календарних дів у році, а на весь інший період користування кредитом відсоткова ставка становить 14 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Відповідно то цього, 28 квітня 2011 було викладено нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів. 19 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 2 про внесення змін до договору траншу, яким змінено строк кредитування, а саме визначено, що строк користування кредитом становить 66 календарних місяців, від дати видачу кредиту включно. Відповідно то цього, 19.10.2012 було викладено нову редакцію Графіку повернення кредиту сплати процентів. Відповідно до додатку № 2 до Договору траншу від 19.10.2007 року "Розрахунок сукупної вартості кредиту" відповідно до якого "Позичальник проінформований та поголжується, що: "Підписуючи даний додаток, позичальник засвідчує, що отримав свій примірпник цього договору і перед його укладенням кредитор надав у письмовій формі та у повному обсязі передбачену чинним законодавством інформацію щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту".

22 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 4 про внесення до договору траншу, яким змінено строк кредитування, а саме визначено, що строк нотування кредитом становить 102 (сто два) календарних місяців, від дати видачу кредиту включно. Відповідно то цього, 22.04.2013 було викладено нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів. 21 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 5 про внесення змін до договору траншу, яким змінено процентну ставку за користування кредитом, та визначено відсоткова ставка становить 10 (десять) % річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Відповідно до цього, 21.01.2014 було викладено нову редакцію Графіку повернення кредиту та сплати процентів. З вищевикладеного вбачається, що відповідачем було в повному обсязі повідомлено позивачу відсоткову ставку по кредиту, позивачу надано детальну та ґрунтовну інформацію про дату внесення платежу, про розмір внеску та розпис розподілення внеску на внесок по капіталу (тілу) кредиту та на внесок по відсотках, також повідомлено про залишок кредиту після кожного платежу. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства,вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач під час укладення спірних договорів була ознайомлена з їх умовами щодо суми та валюти кредиту, проти них не заперечувала, що підтверджується її особистим підписом. За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного суду України від 12 вересня 2012 року № 6- 80цс12. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). В силу Закону та Правил обов'язковими (істотними) умовами кредитного договору є: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача із зазначенням реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); графік платежів на весь строк кредитування; попередження про валютні ризики. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що банком було правомірно надано кредитні кошти в іноземній валюті, і на час укладення спірного договору дії банку є правильними. Погодження умов договорів відповідають положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договорів становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким, чином можна стверджувати, що Кредитний договір та Договір іпотеки підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань. Позивачка ОСОБА_1 при укладенні договорів, була ознайомлений з їх умовами, не заперечувала проти них, та проти наданого їй кредиту в обумовленій договором сумі та валюті, самостійно обрала валюту кредиту та валюту виконання зобовязання, що підтверджується її особистим підписом. Окрім цього, при укладенні спірних договорів волевиявлення позивачки було вільним та відповідало її внутрішній волі. З 2007 року по 2014 рік позивач сплачував належні до сплати по кредитному договору платежі є доказом того, що він розумів умови кредитування, зокрема й характер процентної ставки за кредитом та погоджувався з ними виконуючи умови договору протягом 7 років. Така поведінка позивача свідчить про те, що умови кредитного договору, порядок розрахунку та сплати процентної ставки приймалися та були зрозумілі позивачу, було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину (підписання договорів) було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до умов спірного договору позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобовязань за цим кредитним договором. ОСОБА_1 поставила свій підпис під договором, а отже, прийняла їх умови. Так, з огляду на спірний договір судом встановлено, що такий договір є підписаний обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами договору і згодою з його умовами. Було погоджено графік погашення кредиту, позивачка здійснювала погашення заборгованості за цим договором, тобто вважала його умови справедливим та сприйнятливим для себе. Волевиявлення позивачки було спрямовано на отримання грошей для задоволення особистих потреб, для чого вона й уклала договір на сприйнятливих для себе умовах, тобто кредитні зобов'язання приймала на себе добровільно. Також, суд вважає, що доводи позивачки стосовно порушення Банком ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є хибними. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка інших доказів порушення її прав та несправедливості умов договору суду не надала. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредитБанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою позивачці у задоволенні її вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивачку. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 526, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 76-83,89, 141, 258,259,263,264,265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредитБанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 10.04.2018 року.

Суддя Остапчук Т.В.