Справа № 369/1228/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/283/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 58 06.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року м. Київ

Справа № 369/1228/17 Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.,

секретар судового засідання Топольський В.О.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області ( апелянт),

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, у складі судді Волчка А.Я., від 20 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Вишневської міської ради та, з врахуванням уточнень, просила покласти обов'язок на відповідача виконати вимоги ст. 32 п. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надати їй згідно ст. 32 вказаного закону земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво площею 0,10 га та забезпечити необхідними будівельними матеріалами, а також укласти договір з підрядними організаціями на будівництво будинку садибного типу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія - 1) та інвалідом II групи, переселена із м. Овруча до міста Вишневий та з 29 вересня 2004 року вона включена до списків на позачергове отримання житла в цьому місті.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2017 року позов задовольнити частково. Зобов'язано виконавчий комітет Вишневої міської ради виконати вимоги ст. 32, п. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме розглянути питання про надання ОСОБА_4 земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво площею 0,10 га та забезпечення необхідними будівельними матеріалами, а також укласти договір з підрядними організаціями на будівництво будинку садибного типу.

Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області з вказаним судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення районного суду та прийняти нове рішення про відмову в позові. Вважає, що вказане рішення винесено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України (у редакції Закону України від 19 жовтня 2016 року, чинній на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст. 15 ЦПК України (у редакції Закону України від 19 жовтня 2016 року, чинній на час розгляду справи): суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому ст. 2 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції Закону України від 5 жовтня 2016 року, чинній на час розгляду справи) завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (далі - суб'єкт владних повноважень), шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 3 КАС України (у редакції Закону України від 5 жовтня 2016 року) в п. 1 «справою адміністративної юрисдикції» визнала публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України (у редакції Закону України від 5 жовтня 2016 року) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, аналіз змісту ст. 15 ЦПК України та ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Оскільки у даній справі, спір виник між учасниками публічно-правових відносин і стосується питань бездіяльності Виконавчого комітету міської ради щодо виконання обов'язків покладених на нього Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та покладення на нього обов'язку виконати вимоги ст. 32 п. 4 даного Закону України, надати позивачу згідно ст. 32 вказаного закону земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво та забезпечити необхідними будівельними матеріалами, а також укласти договір з підрядними організаціями на будівництво будинку садибного типу, а тому цей спір підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства, що місцевим судом залишено поза увагою.

За наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що рішення районного суду слід скасувати, а провадження по справі закрити,

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, 268, п. 4) ч.1 ст. 374, ч. ч. 1-2 ст. 377, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2017 року скасувати. Провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: