ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року

м.Суми

Справа №592/9451/17

Номер провадження 22-ц/788/386/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2017 року в складі судді Котенко О.А., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 02 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2017 року визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Мінімальний розмір аліментів на дитину збільшився з 30% до 50% прожиткового мінімуму. На даний час неповнолітній син ОСОБА_4 потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв'язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому.

Позивач просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 18 років.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Збільшено розмір аліментів на дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і стягнуто з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти стягнуто з дня набрання рішенням суду законної сили на користь матері ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому вказує, що рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 03 лютого 2017 року № 60 «Про виділення коштів з резервного фонду міського бюджету» департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради виділені кошти з резервного фонду міського бюджету на проведення аварійно-відбудовних робіт в будинку № 24 по вул. Металургів у м. Суми, а тому витрати на усунення наслідків вибуху в будинку, переселення до іншого приміщення позивач не несла, оскільки усунення наслідків вибуху та переселення відбувалися за рахунок бюджету Сумської міської ради. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач є непрацюючою особою або не перебуває на обліку у службі зайнятості, отримуючи при цьому відповідні виплати від держави.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2017 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2017 року визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с. 5-7).

Матеріальний стан позивача протягом року змінився в сторону погіршення, оскільки ОСОБА_1 вимушена була звільнитися з роботи - з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» через порушення умов колективного договору - тривалу невиплату заробітної плати. Також ОСОБА_1 була завдана майнова шкода у звязку з ушкодженням її квартири по вул. Металургів, 24 в м.Суми через вибух газу, що потягло за собою пошкодження майна, переселення до іншого приміщення.

Викладені обставини підтверджуються рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 жовтня 2017 року (а.с. 34), постановою про залучення ОСОБА_1 як потерпілої (а.с. 36-38).

Розмір аліментів відповідача визначений в 1/4 частці від його заробітку і згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця становив з травня по жовтень 2017 року - по 533,10 грн. щомісячно (а.с. 35).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством, не з усіх видів його доходу, матеріальне становище позивача змінилося в сторону погіршення, у звязку із зростанням сина, останній потребує значно більше коштів, а тому розмір аліментів підлягає збільшенню.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_5 України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2017 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становив 1777 грн., а з 01 грудня 2017 року становить 1860 грн., тобто відповідач сплачує аліменти на неповнолітню дитину в розмірі, меншому, ніж встановлено чинним законодавством. Про необхідність сплачувати аліменти в розмірі не меншому 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не заперечували і представники апелянта, погоджуючись з рішенням суду в цій частині.

Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

З матеріалів справи № 592/5655/16-ц вбачається, що ОСОБА_2 є директором товариства і також зареєстрований як фізична особа-підприємець, тобто відповідач отримує заробітну плату, а також має дохід від здійснення підприємницької діяльності, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося представниками апелянта, відповідач сплачував аліменти лише із заробітку, його дохід від підприємницької діяльності при стягненні аліментів не враховувався виконавцем, що в свою чергу шкодило інтересам дитини та не відповідало вимогам ст. 181 СК України.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визначення аліментів рішенням суду у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Що стосується доводів відповідача в апеляційній скарзі про те, що рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 03 лютого 2017 року № 60 «Про виділення коштів з резервного фонду міського бюджету» департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради виділені кошти з резервного фонду міського бюджету на проведення аварійно-відбудовних робіт в будинку № 24 по вул. Металургів у м. Суми, то слід зазначити, що кошти були спрямовані на аварійно-відбудовні роботи всього будинку і вищезазначеним рішенням не передбачено, що беспосередній ремонт здійснювався у квартирі ОСОБА_1 Крім того, позивач надала докази про придбання будівельних матеріалів для ремонту квартири та проживання за іншою адресою разом із сином у звязку з вибухом в будинку.

Відсутність в матеріалах справи на час розгляду місцевим судом доказів того, що позивач є непрацюючою особою або не перебуває на обліку у службі зайнятості, отримуючи при цьому відповідні виплати від держави, не є передбаченою законом підставою для сплати батьком аліментів у меншому розмірі, ніж передбачено законом, на утримання свого неповнолітнього сина. Додана до відзиву на апеляційну скаргу довідка свідчить про те, що позивач влаштувалася на роботу в червні 2017 року, проте відповідачем не спростовано той факт, що остання з грудня 2016 року не отримувала заробітну плату у звязку з чим змушена була звільнитися з підприємства і в судовому порядку стягувати заборгованість по заробітній платі. Що і змусило її звернутися з позовом про збільшення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Під час апеляційного розгляду позивач звернулася до апеляційного суду із заявою про стягнення судових витрат, понесених нею з відповідача. Зокрема, просила стягнути 11000 грн. витрат на правничу допомогу і 23 грн. 30 коп. витрат з пересилання листів.

Колегія суддів вважає, що дана заява підлягає частковому задоволенню з відшкодуванням 23 грн. 30 коп., понесення яких підтверджується квитанцією, доданою до відзиву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 11000 грн. позивач жодних доказів не надала. Крім того, наданий позивачем та його адвокатом розрахунок витрат є не зовсім зрозумілий, так як не містить конкретних розяснень щодо кожної складової такого розрахунку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 грн. 30 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_8