Справа № 576/1762/18
Провадження № 2/576/572/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.

секретар судового засіданняПлотнікова О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу№ 576/1762/18
за позовомОСОБА_3
доОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачаГлухівська міська рада як орган опіки та піклування
пропозбавлення батьківських прав
учасники справи та представники:
позивачне з'явилась
представник позивача відповідачОСОБА_5 не з'явився
представник третьої особи ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач певний час життям сина не цікавився, за місцем проживання не відвідував, участі у їх вихованні та утриманні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, що у відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є підставами для позбавлення батьківських прав.

Просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_8 заявила клопотання про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Зазначене клопотання задоволене судом у підготовчому судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Своїм правом надати відзив не скористався, причини неявки не повідомив.

Суд визнав неповажною причину неявки відповідача в судове засідання та у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглянув справу за його відсутності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи на їх обґрунтування підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Додав, що підставою для позбавлення батьківських прав за ст. 164 СК України є ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, невжиття ним заходів щодо виховання дитини.

Представник Глухівської міської ради надала пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_3 жодного разу не зверталася до органу опіки та піклування щодо неналежного виконання ОСОБА_4 батьківських обов'язків, дане питання не розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини; після звернення до суду із даним позовом до органу опіки жодного разу не прийшла, хоча її запрошували; представнику вдалося зв'язатись з відповідачем по телефону: ОСОБА_4 пояснив, що їздить на заробітки, намагався спілкуватись з дитиною, приїздив, привозив гроші, позивач гроші забрала, а його вигнала, до дитини не пускає; органом опіки обстежені умови проживання дитини, які є добрими, однак мати під час обстеження присутня не була; дід та баба дитини повідомили, що бачили відповідача місяців три тому, можливо, він поїхав в АТО. Скільки часу відповідач не виконує батьківські обов'язки встановити не вдалося. Скласти висновок органу опіки та піклування щодо доцільності чи недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав не виявилось можливим за браком інформації.

Допитана в судовому засіданні в кості свідка ОСОБА_11 пояснила, приходиться матір'ю позивачу. З 2016 року відповідач з її донькою ОСОБА_3 не проживає; чи намагався підтримувати стосунки з сином їй невідомо, але з позивачкою намагався спілкуватись, хотів повернути сім'ю. Дитина йому не потрібна. До дитячого садка не приходив, до лікаря не водив. Після розлучення пару разів приходив, хотів забрати дитину, але позивачка не дозволила, бо не довіряла, оскільки він вживав алкогольні напої та належним чином не слідкував за дитиною, залишав її у небезпеці. З сином, як відомо свідку, відповідач не спілкувався приблизно два роки.

Заслухавши представників позивача, третьої особи, свідка, безпосередньо дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Безпосередньо дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину.

Статтею 164 СК України, визначено виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У позові жодна із передбачених ст. 164 СК України підстав не визначена. Натомість, як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, позивач посилається на перелік обставин, вказаних у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». В судовому засіданні представник позивача вказав, що саме ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою позбавлення його батьківських прав.

У пункті п. 16 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Отже, суд має з'ясувати винність поведінки відповідача, врахувати його характер, особу батька, інші обставини справи з огляду на підставу позбавлення батьківських прав, передбачену ст. 164 СК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суду надані наступні письмові докази:

- копії паспорта та картки платника податків позивача (а.с. 5);

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6);

- копія заочного рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7);

- копія довідки Глухівського дошкільного навчального закладу («Центр розвитку дитини») «Світлячок» Глухівської міської ради Сумської області, відповідно до якої син ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відвідує Глухівський ДНЗ «Світлячок»; батько участі у вихованні дитини не приймає, у дошкільному закладі не з'являвся (а.с. 34);

- довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Глухівської міської ради, яка витребовувалась судом за клопотанням позивача, та з якої вбачається, що в медичній документації не фіксується інформація про особу, яка привела дитину на прийом до лікаря (а.с. 46).

Інших доказів ні разом з поданням позовної заяви, ні до початку розгляду справи позивач суду не надала, інших клопотань про витребування доказів судом не заявила.

Позивач ОСОБА_3 жодного разу не зверталася до органу опіки та піклування щодо неналежного виконання ОСОБА_4 батьківських обов'язків, дане питання не розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини. Орган опіки та піклування не зміг прийняти об'єктивного та обґрунтованого рішення щодо доцільності чи недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

За таких обставин, враховуючи те, що з наданих позивачем доказів неможливо зробити повного та об'єктивного висновку щодо наявності факту ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків, причин такого ухилення, їх вочевидь не достатньо для з'ясування питання щодо участі відповідача у вихованні дитини, відсутність висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 22 листопада 2018 року.

Суддя Л.М. Усенко