СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1014/17
Провадження №2/547/54/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (кредиту, процентів, комісії, пені, штрафу),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення коштів за кредитним договором б/н від 03.10.2008 про отримання кредиту у розмірі 4000 грн у виді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Внаслідок чого на 30.06.2017 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 45334,13 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 1600,00 грн.

У судові засідання представник позивача 13.11.2017, 22.12.2017 і 22.02.2018 не з'являвся, про які повідомлявся належним чином.

Тобто тричі підряд.

У справі є клопотання представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечення щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 2, 20).

Представник позивача ОСОБА_3 заявою від 22.12.2017 (а.с. 32) також просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримував повністю.

Ухвалою суду від 19.02.2018 (а.с. 45, 46) залишено без розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_3 від 19.02.2018 щодо забезпечення його участі у судовому засіданні 22.02.2018 у режимі відеоконференції, через пропуск 5-денного строку, передбаченого ст. 212 ЦПК України. Судом окремо зазначено, що встановлений ст. 212 ЦПК України 5-денний строк, з-поміж іншого, має на меті також своєчасність отримання іншим судом ухвали щодо забезпечення проведення відеоконференції, а, відтак, і підготовку до забезпечення її проведення. Перед цим судове засідання відбулося 22.12.2017, повістку представник відповідача отримав 02.01.2018, з клопотанням звернувся до суду лише 19.02.2018.

22.02.2018 представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи через віддаленість смт Семенівка від м. Полтава (а.с. 48).

Вказане клопотання відповідно до ст.ст. 11-13, 44, 223 ЦПК України судом відхилено, у т.ч. з урахуванням диспозитивності та пропорційності як засад цивільного судочинства; покладеного на суд обовязку запобігати зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами; обовязку учасників процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; відсутністю перешкод для розгляду справи по суті; третьої поспіль неявки представника позивача у судове засідання, розгляд справи по суті у якій розпочато 13.11.2017 (п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України) (а.с. 27, 28); позивач-юридична особа не обмежений у кількості представників; представник позивача ОСОБА_3 особисто був повідомлений про судове засідання 22.02.2018 ще 02.01.2018 (а.с. 41), а з клопотанням про його участь у режимі відеоконференції звернувся до суду аж 19.02.2018 (а.с. 42), тобто більш як через 1,5 місяці.

13.11.2017 суд розпочав розгляд справи по суті (а.с. 27, 28).

Відповідач заперечувала проти позову, вказала, що представники банку на неї тиснуть, вимоги банку є неправомірними, банк пропустив усі можливі строки звернення до суду, свідомо звернувся з позовом через тривалий час для збільшення боргу, у позові має бути відмовлено.

У судове засідання 22.12.2017 відповідач з'явилася, погодилася із клопотанням представника позивача про оголошення перерви у розгляді справи.

У судове засідання 22.02.2018 відповідач не з'явилася, про яке повідомлена належним чином (а.с. 38).

Ураховуючи зазначене судом відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 223 ЦПК України ухвалено продовжити судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідача.

Виконуючи приписи ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке.

В обґрунтування позову позивач посилається на невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення коштів за кредитним договором б/н від 03.10.2008 про отримання кредиту у розмірі 4000 грн у виді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти (а.с. 1); додає розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.10.2008, укладеного між сторонами станом на 30.06.2017 у загальній сумі 45334,13 грн (а.с. 3, 4).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Тобто процесуальний обовязок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача.

Суд зазначає, що позовна заява містить вказівку на кредитний договір від 03.10.2008, як на підставу позовних вимог, проте позивач не надав до суду доказів укладення відповідного договору 03.10.2008 між сторонами.

До позовної заяви додано копію заяви відповідача від 05.01.2009 (а.с. 5), згідно якої відповідач, зокрема, 05.01.2009 ініціював отримання у банку картки "універсальна" з терміном дії жовтень 2012 року. Також заява містить підписи представника банку і відповідача про отримання відповідачем у цей день (05.01.2009) двох карток і зарплатної і універсальної.

Тобто карта і кредитний договір укладено щонайменше 05.01.2009, а не 03.10.2008, як на це вказано у позові.

Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами саме того кредитного договору, який є підставою позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України встановлення судом зазначених обставин є достатніми для висновку суду про відмову у задоволенні позовних вимог через недоведеність. Дослідження та з'ясування судом інших обставин не має подальшого значення.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду з іншим позов, довівши укладення кредитного договору між сторонами саме 03.10.2008.

Окремо суд зазначає, що зі змісту пояснень відповідача вбачається також її заява про застосування наслідків спливу позовної давності, яка є самостійною підставою для відмови у позові згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Термін дії карти "універсальна", яку отримав відповідач, до жовтня 2012 року (а.с. 5); строк дії карти миттєвого випуску продовженню не підлягає (п. 3.1.4 Умов і правил надання банківських послуг) (а.с. 6, 10); мінімальні обовязкові платежі підлягають сплаті держателем карти щомісячно протягом строку дії карти (п. 2 Умов і правил надання банківських послуг) (а.с. 6).

Тобто строк сплати відповідачем будь-якої заборгованості за картою "універсальна" зі строком дії жовтень 2012 року, договір щодо якої укладено 05.01.2009, сплив через три роки після закінчення строку її дії у листопаді 2015 року, а позов подано до суду у вересні 2017 року, тобто більш як через трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Навіть у разі припущення того, що кредитний договір укладено 03.10.2008, слід зважати на те, що останнє повернення коштів відповідачем банку здійснено 28.07.2014 у сумі 11,87 грн (а.с. 4), а позов подано до суду у вересні 2017 року, тобто також із пропуском 3-річного строку позовної давності.

Докази отримання відповідачем іншої кредитної карти відсутні. Позивач не був позбавлений можливості надати такі докази до суду, у разі їх існування, протягом 3-х судових засідань.

Згадані обставини також є самостійною підставою для відмови у позові через сплив позовної давності.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок про повну відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.ст. 351, 352, 354, 355, п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України.

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач ОСОБА_1, Полтавська обл., Семенівський район, с. Степанівка, вул. Дружби (Жовтнева), 221; РНОКПП НОМЕР_1.

Суддя В.Ф.Харченко