Категорія 31 Головуючий у 1-й інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухваленого 28 листопада 2017 року у місті Маріуполі у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЭМ», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення злочину,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Mercedes Benz Actros», державний номер НОМЕР_1, з напівпричепом самоскидом, рухаючись по автодорозі Слов'янськ - Донецьк - Маріуполь, порушив ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercuri Tracer», що був у статичному стані, а також наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Заподіяння моральної шкоди позивач мотивував моральними переживаннями, оскільки фактично після смерті його рідного батька, ОСОБА_4 замінив йому батька, він турбувався про нього, займався вихованням та утримання разом із матір'ю. Фактично він вдруге втратив батька, залишився без його турботи та піклування, у зв'язку з чим почуває себе не повноцінно та емоційно подавлено. Оскільки власником автомобіля «Mercedes Benz Actros» є ТОВ «ДАЕМ» цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», а водій ОСОБА_3 на час ДТП знаходився у трудових відносинах з підприємством ТОВ «ДАЕМ», просив у відшкодування моральної шкоди стягнути на його користь з ТОВ «ДАЕМ» 50 000 грн., з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 5000 грн.

В подальшому в ході розгляду справи позивач, посилаючись на навмисне затягування відповідачем ТОВ «ДАЕМ» судового розгляду, збільшив позовні вимоги, просив стягнути з ТОВ «ДАЕМ» у рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000 грн. (т.1 а.с.160).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ДАЕМ» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. У задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова група «ТАС» відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду про часткове задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування вказує, що не можна вважати рішення суду справедливим, оскільки за період часу розгляду даної справи суттєво змінилось соціальне-економічне життя в країні, підвищилась плата за комунальні послуги та ціни, а з 01 січня 2017 року збільшився розмір мінімальної заробітної плати, яка складає 3200 грн. Фактично за гибель близької людини суд стягнув менше восьми мінімальних заробітних плат. При цьому, аргументовано не зазначив чому саме 25 000 грн. з ТОВ «ДАЭМ» є достатнім грошовим розміром для відшкодування моральної шкоди позивачу. Також вважає безпідставним аргументом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди те, що вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2013 року на користь матері позивача, як дружині загиблого, було стягнуто з ТОВ «ДАЭМ» в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., оскільки даний факт не співвідноситься з моральною шкодою, яка була завдана саме позивачу. Висновок суду стосовно невідповідності дій потерпілого ОСОБА_4 під час ДТП є неправильним, оскільки останній загинув в наслідок травм ДТП, в скоєні якого винна третя особа у даній справі. Ні у яких судових рішеннях не зазначено про наявність у загиблого вини у вчиненні ДТП, тому судом неправильно застосовано норму ст. 1193 ЦК України.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України, в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, до утворення апеляційних суддів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суду, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої і апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Донецької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, що ухвалив рішення, в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС», третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Відмова у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_7, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ТОВ «ДАЕМ» ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з того, що моральна шкода, завдана позивачу, полягає у душевних стражданнях і переживаннях, яких він зазнав у зв'язку зі смертю вітчима, змушену зміну звичайного укладу життя, а також врахувавши обставини смерті ОСОБА_4, який загинув внаслідок травм від ДТП, в скоєнні якого винний ОСОБА_3, а також необережність самого померлого і порушення ним правил дорожнього руху, визначив розмір відшкодування моральної шкоди - 25 000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Як встановлено судом і не оспорювалось сторонами ОСОБА_4, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з грудня 2005 року. Позивач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_9 (т.1 а.с. 5,7,9).

Рідний батько позивача ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим 13 березня 2000 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області (т.1 а.с. 8).

Згідно довідки, виданої ОСБЖБ «Іллічівець-23», ОСОБА_2 з 05 вересня 2009 року по теперішній час зареєстрований і проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом із матір'ю ОСОБА_12, братами та сестрою, а також вітчимом ОСОБА_4 по день смерті останнього (т.1 а.с. 96, 210).

Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2013 року, зміненим в частині покарання винного, ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.286 КК України, за порушення вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок яких виникла дорожньо-транспортна пригода із суспільно-небезпечними наслідками у вигляді спричинення смерті ОСОБА_4 (т.1 а.с. 10-12, 13-20).

Даним вироком встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23-25 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes Benz Actros», державний номер НОМЕР_1, з напівпричепом самоскидом, рухаючись по автодорозі Слов'янськ - Донецьк - Маріуполь, ОСОБА_3 порушив ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercuri Tracer», що був у статичному стані, а також наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mercedes Benz Actros», державний номер НОМЕР_1, з напівпричепом самоскидом, належав відповідачу ТОВ «ДАЕМ», з яким водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах.

Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до положень ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт завдання моральної шкоди позивачу смертю його вітчима внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки судом першої інстанції встановлено із правильним застосуванням положень ст.23, ч.2 ст.1168, ч.1 ст.1172 ЦК України.

За положеннями ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Причинний зв'язок між діями відповідача та завданою позивачу шкодою передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положеннями ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетвере6зовому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 загинув внаслідок травм, отриманих у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_3, що встановлено вироком суду. Зі змісту якого вбачається, що дії ОСОБА_3 не відповідали положенням п.12.3 Правил дорожнього руху, а оцінка дій пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_5 не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань і може бути виконана самостійно органом слідства або суду відповідно до вимог розділу 4 «Обов'язки й права пішоходів» цих же Правил.

Крім того, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_3 можливості реально й об'єктивно своєчасно виявити перешкоду для свого руху, тобто автомобіль з причепом, а також пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які частково знаходилися на смузі керованого ним автомобіля.

Проте, події відбувалися у темну годину доби, а дані про рух обвинуваченого без увімкнутих фар освітлення були відсутні. З урахуванням цих обставин та положень Правил дорожнього руху усі учасники руху повинні проявляти уважність та обережність з метою недопущення негативних наслідків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідність дій потерпілого ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди Правилам дорожнього руху України (т.1 а.с. 10-12, 13-20).

Дані обставини були встановлені вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2013 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 червня 2014 року в частині призначеного покарання, і в даній справі про стягнення моральної шкоди згідно ч.3 ст.61 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення) не підлягали доведенню.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір морального відшкодування, врахував характер правопорушення, конкретні обставини загибелі ОСОБА_4, який помер внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача як пасинка загиблого, а також вимоги розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного посилання суду на врахування розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої за вироком суду на користь дружини загиблого, заслуговують на увагу, проте, вони не вплинули на визначення розміру відшкодування моральної шкоди у даній справі.

Вирішуючи спір суд, встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При встановленні фактичних обставин справи судом не порушено норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 березня 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева