Постанова
Іменем України

21 лютого 2018 року
місто Київ

справа № 211/1546/16-ц
провадження № 61-4255 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Папариги В. А. від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Ляховської І. Є., Барильської А. П., Михайлів Л. В. від 03 серпня 2016 року,
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом доПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), в процесі розгляду якого уточнив вимоги та просив визнати незаконним та скасувати розпорядження від 16 квітня 2015 року № 10 про звільнення з підприємства у зв`язку із призовом до Збройних Сил України, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 122 836, 50 грн.
Позовна заява обґрунтовувалася тим, що 08 квітня 2011 року на підставі розпорядження № 486 його прийнято на роботу машиністом крана металургійного виробництва (пратценкран) 3 розряду. У квітні 2015 року позивачу за місцем роботи вручено повістку про виклик до військкомату у зв`язку з призовом на строкову службу. Розпорядженням ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 16 квітня 2015 року № 10 його звільнено у зв`язку із призовом до Збройних Сил України. Перебуваючи на військовій службі у Збройних Силах України та отримавши відпустку, він звернувся до відповідача із заявою про поновлення на роботі, на що отримав відмову. Позивач вказує на незаконність свого звільнення відповідачем й обов`язок зі збереження за ним місця роботи та середнього заробітку на час призову на строкову військову службу, оскільки на момент призову було оголошено про часткову мобілізацію.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 червня 2016 року) позов задоволено. ОСОБА_1 судом поновлено строк звернення до суду з позовом, визнано незаконним та скасовано розпорядження від 16 квітня 2015 року № 10 про звільнення його з підприємства у зв`язку з призовом до Збройних Сил України, поновлено на роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста крана металургійного виробництва (пратценкран) 3 розряду. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 122 836, 50 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста крана металургійного виробництва (пратценкран) 3 розряду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Здійснено розподіл судових витрат.
У своїх висновках суд першої інстанції виходив з того, що позивача було призвано на військову службу саме під час дії особливого періоду, на нього поширюються гарантії та компенсації, передбачені для громадян, що відповідно до статті 119 КЗпП Українинадані працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та яким надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Проте, позивач звільнений з роботи з порушенням встановленого законом порядку, що є підставою для поновлення його на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами статті 235 КЗпП України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», не погодившись з постановленими судовими рішеннями, 06 вересня 2016 року подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» обґрунтовується доводами про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема зазначено, що судами попередніх інстанцій не враховано, що станом на 16 квітня 2015 року законодавством України про працю встановлювалася така правова підстава для звільнення працівника (розірвання трудового контракту), як призов або вступ працівника на військову службу, тобто на строкову військову службу, або на військову службу за контрактом. Позивач був призваний й зарахований до Збройних Сил України на строкову службу. Також судами не враховано, що позивачем особисто написано заяву про звільнення з посади у зв`язку із призовом до Збройних Сил України на строкову службу. Заявник вважає, що судами не взято до уваги те, що позивача звільнено з належних та законних підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України (у редакції, чинній станом на 16 квітня 2015 року), оскільки Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року не був чинним на час виникнення спірних правовідносин, тому, за твердженнями заявника, ОСОБА_1 було призвано на строкову службу, а не на військову. Оскільки позивач призваний саме на строкову службу, то призов позивача на військову службу проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», яким не передбачені гарантії із збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 06 вересня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу призначено до судового розгляду.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України 2017 року), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження 29 січня 2018 року передано до Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, чинного на момент постановлення оскаржуваних судових рішень), відповідно до якої рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 08 квітня 2011 року на підставі розпорядження ПАТ «АселорМіттал Кривий Ріг» від 07 квітня 2011 року № 486 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду машиніста крана металургійного виробництва (пратценкран) 3 розряду в ПАТ «АселорМіттал Кривий Ріг».
Повісткою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 повідомлено про зарахування в команду № НОМЕР_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та необхідність прибуття до військкомату для відправки до лав Збройних Сил України на строкову військову службу.
ОСОБА_1 16 квітня 2015 року звернувся до керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із заявою про звільнення у зв`язку з призовом до Збройних Сил України на строкову військову службу з 16 квітня 2015 року. Розпорядженням ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 16 квітня 2015 року № 10 ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста крана металургійного виробництва (пратценкран) 3 розряду на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із призовом до Збройних Сил України. Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 27 травня 2015 року зараховано до військової частини НОМЕР_2 .
Верховним Судом під час оцінки доводів касаційної скарги застосовані такі норми права. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. В частині шостій статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до змісту частин першої та третьої статті 21 КЗпП Українитрудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Частинами першою та другою статті 119 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон) і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно з частиною третьою зазначеної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форм власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, внесено зміни до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абзац 1 частини другої якої викладений наступним чином: «За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форм власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».
За змістом листа Міністерства оборони України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417, відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

З огляду на встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що починаючи з 08 лютого 2015 року державні гарантії щодо збереження робочого місця розповсюджуються на громадян України, які призвані на строкову військову службу, на особливий період, чи оголошення рішення про проведення мобілізації, оскільки призов позивача на строкову службу здійснювався 28 квітня 2015 року, на позивача поширювались гарантії та пільги, в тому числі збереження місця роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності, визначені частиною другою статті 39 Закону, а тому його звільнення з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України відбулося з порушенням трудового законодавства. А отже, доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 призвано на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, та його звільнення здійснено з належних та законних підстав, а також посилання на те, що судами застосовано Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року, який не діяв на час виникнення спірних правовідносин, не заслуговують на увагу.
Доводи заявника проте те, що позивачем особисто написано заяву про звільнення з посади у зв`язку із призовом до Збройних Сил України, не заслуговують на увагу, оскільки звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України не можна розглядати як звільненням за ініціативою працівника. Трудовим законодавством таку підставу припинення трудових відносин віднесено до переліку окремих правових підстав припинення трудового договору, а отже наявність заяви працівника у такій ситуації не має правового значення, не свідчить про правомірність здійсненого звільнення.
За правилами частини другої статті 235 КЗпП Українипри ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Касаційна скарга доводів у цій частині не містить, тому оскаржувані судові рішення не підлягають переоцінці Верховним Судом.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у сукупності, правильно виходили із того, що відповідно до законодавства України з 08 лютого 2015 року для категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві підлягав збереженню на загальних підставах, а починаючи з 11 червня 2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок Державного бюджету України, а тому, враховуючи, що позивача звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а спрямовані виключно на зміну проведеної судами оцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик