З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.11.2018 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.
при секретарі Хода Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Барський комбікормовий завод» про стягнення заборгованості по зарплаті
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Барський комбікормовий завод» про стягнення заборгованості по зарплаті. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1 листопада 2012 року по 30 червня 2016 року він працював слюсарем на ТОВ «Барський комбікормовий завод». Наказом № 29к від 01.11.2012 року він був зарахований на роботу, а наказом № 2-0-к від 30.06.2016 року він був звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Однак, відповідачем так і не проведено з позивачем повного розрахунку із всіх сум належних до сплати при звільнені. Позивачем було збільшену позовні вимоги по справі. Позивач просить суд стягнути на його користь суму заборгованості по зарплаті в сумі 4 973 грн. 95 коп. та 68 027 грн. 70 коп. як середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні та судові витрати по справі.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали збільшені позовні вимоги у повному обсязі, надали суду відповідні пояснення і обґрунтування, посилаючись на діючі законодавчі акти України та наполягали на їх задоволенні.
Представник відповідача по справі ТОВ «Барський комбікормовий завод» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, тому справа вирішена на підставі наявних в ній даних у відсутність відповідачів.
Судом ухвалено проведення заочного розгляду даної справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.
01.11.2012 року на підставі наказу № 29-К від 01.11.2012 р. він був прийнятий у ТОВ «Барський комбікормовий завод» на посаду слюсара КВПіА. Згідно наказу № 26-К від 30.06.2016 року позивач звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Відповідно до довідки № 80 від 29.08.2018 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Барський комбікормовий завод» на посаді слюсаря КВПіА, його заборгованість по заробітній платі складає 4973 грн. 95 коп.
При звільнені, в порушення ст.116 КЗпП України, позивачу не було виплачено всіх сум, належних до сплати з боку відповідача, в результаті чого 20.04.2018 року позивач звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Барський Комбікормовий завод» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку.
Однак, відповідачем так і не проведено з позивачем повного розрахунку із всіх сум належних до сплати при звільнені.
Відповідно до довідки ТОВ «Барський комбікормовий завод» № 81 виданої 29.08. 2018 року ТОВ «Барський комбікормовий завод», середньоденний заробіток позивача складає 122 грн. 65 коп.
В даному випадку позивача було звільнено з роботи 30.06.2016 року, а повний розрахунок станом на день звернення до суду не проведено, із чого слідує, що фактичний час затримки проведення розрахунку при звільненні має місце в період з 01.07.2016 року по 31.08.2018 року (дата збільшення позовних вимог).
Обраховуючи строк затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із того, що у вказаний період затримка розрахунку при звільненні становить 26 місяців.
Посилаючись на розрахунок проведений у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р., позивач зазначає, що його середньоденна заробітна плата становила 122,65 грн., що не заперечується відповідачем.
Відповідно частини 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України: у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.
Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 КЗпП,тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Суд спирається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16 "Про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні", у якій зазначається: «Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).
Згідно абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р. (із змінами та доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до квитанції прибуткового касового ордера № 18 від 31.08.2018 року та касового ордера № 2035 від 16.02.2018 року судові витрати по справі складають 2000 гривень, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного і керуючись рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. по справі N 4-рп/2012, ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 19.10.2000 р., ЗУ "Про оплату праці", ст. ст. 95, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем, або в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - відповідачем, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: