Провадження № 2/522/3310/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, просили: стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди суму в розмірі 76 352,72 гривень, моральної шкоди 10 000,0 гривень, судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000,0 гривень та судовий збір; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000,0 гривень, судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3000,0 гривень та судовий збір.

21.02.2018 року представник позивачів ОСОБА_5 подав адресовану суду свою письмову заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасової заборони ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну», без вилучення паспортного документа до закінчення провадження у справі.

В обґрунтування вимог заяви позивач вказує, що необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову обґрунтовується тим, що виїзд відповідачів за межі України може істотно ускладнити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, та ефективний захист прав та інтересів позивачів за захистом яких вони звернулися до суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд прийшов до наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного звязку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватись по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі і безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначати місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Проаналізувавши зміст позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено в заяві про забезпечення позову тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та не надано суду ніяких доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того, згідно з частиною першою статті 150 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим кодексом.

Також, згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А.Ільченко

22.02.2018