ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Харків

Справа № 620/343/18

Провадження № 22-ц/818/593/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Представник позивача: ОСОБА_2,

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

Третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 16 липня 2018 року, ухвалене суддею Бойко Г.В.,-

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з неї, ОСОБА_1, заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2009 року, укладеного між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», грошових коштів на загальну суму 122042 грн. 93 коп.

Позов мотивований тим, що позивач не погоджується з вказаним виконавчим написом, оскільки нотаріус грубо порушив норми законодавства під час його вчинення. Вказує, що напис було видано на підставі кредитного договору від 28.01.2009 та розрахунку здійсненого відповідачем, який не може вважатися документом, що підтверджує безспірність вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», адже він підготовлений робітниками банку та є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків щодо заборгованості позивача, тоді як підтвердженням наявності або відсутності заборгованості, а також встановлення її розміру, можуть бути лише документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які приватному нотаріусу надані не були. На підставі наведеного вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності сум, що підлягають стягненню, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову на підставі того, що доводи позивача є безпідставними та непідтвердженими, виконавчий напис було вчинено нотаріусом з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України №20/5 від 03.03.2004.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 16 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення нотаріусом порядку вчинення та видачі та невідповідність виконавчого напису вимогам діючого законодавства, а також не надано з позовною заявою доказів, що кредитний договір (заява позичальника), містить не його підпис або що цей кредитний договір (заява позичальника) - розірвано сторонами чи визнано недійсним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мали значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги посилається на ті ж обставини, що і у позові, зокрема зазначає, що нотаріус на момент вчинення виконавчого напису не мав документів, які б підтверджували безспірність заборгованості. Крім того, у рішенні суд посилався на дотримання стягувачем трирічного строку для звернення до нотаріуса із вимогами про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 25 жовтня 2017 року приватнм нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №10067, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 28.01.2009 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 липня 2017 року, грошових коштів у сумі 122042,93 грн. за період з 28 січня 2009 року по 31 липня 2017 року, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7966,70 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 104011,15 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 3777,32 грн., заборгованості по штрафам: фіксована частина - 500 грн. та відсоток від суми заборгованості - 5787 грн., а також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 грн.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що згідно підписаної позивачем анкети-заяви від 28.01.2009 року їй було надано кредитну картку з поновлюваною кредитною лінією в межах встановленого ліміту заборгованості.

У зв'язку з порушенням позивачем умов кредитного договору та існування простроченої заборгованості, відповідачем направлялась боржнику письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 28.01.2009 року, у якому заборгованість позивача становила 122042,93 грн..

Оскільки ОСОБА_1 у визначені кредитором строки заборгованості не сплатила, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Згідно глави 12 Загальних положень та глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

строк, за який має провадитися стягнення;

інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Умовами вчинення виконавчого напису є те, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно вищезазначеного «Переліку документів…» у разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин необхідно: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у доданому до заяви про вчинення виконавчого напису пакеті документів міститься виписка з особового рахунку боржника, що містить інформацію про суму заборгованості боржника, строки її погашення, відомості про нарахування відсотків на тіло кредиту, перенесення їх на рахунок прострочених тощо, що спростовує помилкові висновки позивача про те, що виписки, які були надані приватному нотаріусу, не відповідають вимогам документів, визначеним у пункті 2 Переліку.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що спірний виконавчий напис від 25.10.2017 приватним нотаріусом вчинено не на оригіналі кредитного договору, що є підставою для визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (зворот а.с.30).

З матеріалів справи також вбачається, що виконавчим написом стягується заборгованість за період з 28 січня 2009 року по 31 липня 2017 року.

Виходячи з норм чинного законодавства на суд покладено обов'язок встановлення чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі.

Однією з умов вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимогиминуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За змістом ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Тому, слід стягнути судовий збір сплачений за подання позову та апеляційної скарги з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

РішенняЗачепилівського районного суду Харківської області від 16 липня 2018 року - скасувати і ухвалити нове. Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1, заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2009 року, укладеного між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», грошових коштів на загальну суму 122042 грн. 93 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , розрахунковий рахунок 9100, кореспондетський рахунок 1026 у Національному Банку України, вул. Грушевського, 1Д, місто Київ, 01001, к/к, МФО Національного Банку України 300001, МФО 305299 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 19 листопада 2018 року