АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 660/736/17 Головуючий у І інстанції Гончаренко О.В.
Номер провадження 22-ц/791/464/18 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.,

розглянувши у місті Херсоні у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської областіу складі судді Гончаренка О.В. від 11 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що за договором між сторонами від 27 листопада 2009 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500 гривень під 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з підписанням якої погодилася про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, свої зобов'язання за кредитним договором відповідачка не виконала, у позові поставлено питання про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 27 листопада 2009 року станом на 30 червня 2017 року у розмірі 68795,69 гривні, яка складається з 6342,66 гривні заборгованості за кредитом, 55400,85 гривні заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 3300 гривень заборгованості по сплаті пені та комісії, 500 гривень штрафу в фіксованій частині та 3252,18 гривні штрафу у процентній складовій, та у відшкодування судового збору 1600 гривень.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської областівід 11 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 65043,51 гривні, у відшкодування судових витрат 1512,73 гривні.

Додатковим рішенням цього ж суду від 21 березня 2018 року у задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, в обґрунтування скарги покликалася на те, що у судове засідання на 11 грудня 2017 року вона не з'явилася з поважних причин, оскільки в цей день перебувала у службовому відрядженні у місті Херсоні, про що належним чином проінформувала суд шляхом направлення заяви про відкладення розгляду цивільної справи, на яку суд не зважив, 28 листопада 2017 року нею було направлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак таку можливість судом першої інстанції було надано лише після ухвалення заочного рішення, відповідачка була позбавлена права на захист своїх законних прав та інтересів в суді під час вирішення даної справи та не мала можливості подати заперечення до позовних вимог, заяву про застосування строку позовної давності щодо частини боргу, а саме тіла кредиту, відсотків та пені, матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, останній платіж був здійсненний 25 березня 2014 року, строк позовної давності сплив 25 березня 2017 року, відповідно до п. 1.1.3.1.9 договору кредитор повинен інформувати позичальника щодо внесених змін, шляхом надання виписки по картковому рахунку, однак вказану умову банківської установою виконано не було, жодних повідомлень щодо зміни Умов та Правил, а також виникнення заборгованості відповідачці не надходило, наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути доказом, оскільки не містять підпису позичальника щодо ознайомлення з ними, а також не містять доказів, що саме в такій редакції вони були на час укладення договору, в матеріалах справи наявна виписка за період з 01 січня 1999 року по 12 листопада 2017 року, де вказано картку № НОМЕР_2, що суперечить наявній кредитній картці відповідачки № НОМЕР_1, строк якої закінчився 09 місяця 2015 року, будь-якого руху коштів по ній не відбувалося, жодних письмових смс-повідомлень про заборгованість в розмірі 68795,69 гривні відповідачці не надходило, в матеріалах справи міститься Анкета-заява від 30 листопада 2013 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, у якій зазначено паспорт НОМЕР_3 від 18 березня 2008 року, тоді як паспорт відповідачки НОМЕР_3, виданий 07 липня 2003 року, що свідчить про те, що дана Анкета-заява заповнювалася у відсутність відповідачки невідомими особами, ця ж заява містить підпис, який відповідачці не належить, що свідчить про надання позивачем неправдивих відомостей.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи, які не були спростовані відповідачкою у встановленому порядку належними та допустимими доказами, вбачається, що 27 листопада 2009 року ОСОБА_2 з наданням паспорта, який виданий 07 липня 2003 року, було подано Анкету-заяву, за якою вона була ознайомлена та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, на підставі якої вона отримала кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, з базовою процентною ставкою 2,5 %, з щомісячним поверненням 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, при порушені строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, вона зобов'язалася уплатити банку штраф в розмірі 500 гривень плюс 5% від суми позову, за розрахунком позивача заборгованість відповідачки за договором від 27 листопада 2009 року станом на 30 червня 2017 року складає 68795,69 гривні з вказаними у позові складовими, відповідно до довідки позивача на підставі кредитного договору від 27 листопада 2009 року між сторонами відповідачці було видано кредитні картки № НОМЕР_4 від 27 листопада 2009 року з терміном дії до 12 місяця 2011 року та № НОМЕР_1 від 20 січня 2012 року з терміном дії до 09 місяця 2015 року, виписка за період з 01 січня 1999 року по 12 листопада 2017 року, на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, здійснена саме по картці НОМЕР_4, про що вказано у заголовку виписки.

У відповідності до положень ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті, такі особи зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Позивачем разом з позовом було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача з висловленням згоди на ухвалення заочного рішення у справі.

08 вересня 2017 року відповідачкою було отримано ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 22 вересня 2017 року з копією позовної заяви, у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання було відкладено на 06 жовтня 2017 року, про яке відповідачка була повідомлена 27 вересня 2017 року, в останню дату сторони також не з'явилися, судове засідання відкладено на 25 жовтня 2017 року, про що позивачка отримала поштове повідомлення 18 жовтня 2017 року, у вказану дату сторони не з'явилися, від відповідачки надійшли заперечення на позовну заяву, в яких вона не заперечувала факту отримання кредиту, проте вважала розрахунок заборгованості завищеним, питання про застосування строку позовної давності при цьому не порушувала, заявила клопотання про витребування від позивача додаткових доказів, які були витребувані судом, 20 листопада 2017 року судове засідання у зв'язку з неявкою сторін відкладено на 23 листопада 2017 року, про що ОСОБА_2 була повідомлена 22 листопада 2017 року, у зв'язку з неявкою сторін судове засідання відкладено на 11 грудня 2017 року, повідомлення про це відповідачка отримала 28 листопада 2017 року, цього ж дня подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, на якій міститься позитивна резолюція судді, проте ознайомилася зі справою відповідачка тільки 14 грудня 2017 року, вже після ухвалення рішення суду, 11 грудня 2017 року від неї до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з її відрядженням без долучення відповідних доказів про це, цього ж дня судом постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку та ухвалено заочне рішення у справі.

Таким чином із шести судових засідань у даній справі відповідачка у жодне з них не з'явилася, не подала заяву про розгляд справи у її відсутність, до заяви про відкладення розгляду справи не додала відповідні підтверджуючі документи, які б свідчили про поважність причин її відсутності, така процесуальна поведінка суперечить положенням ст. 27 ЦПК України в чинній на той час редакції, вона не сприяла виконанню завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи з метою захисту порушеного права юридичної особи, встановлених ст. 1 цього Кодексу, тому суд підставно, у відповідності до ч. 4 ст. 169 цього ЦПК України, вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів шляхом постановлення заочного рішення.

Між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані положеннями договору між ними, ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачці грошові кошти (кредит), а остання зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконала у повній мірі такого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст. ст. 549, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема обов'язок сплати неустойки.

Доводи апеляційної скарги виходять за межі заперечень проти позову, які були подані відповідачкою до суду першої інстанції, вони не були предметом розгляду останнього, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами та неустойки, доводи ОСОБА_3 про незастосування судом строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, поданою до винесення ним рішення, рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка його законності і обґрунтованості, отже заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи у суді першої інстанції, вказаний правовий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2307цс15.

Крім того, застосування строку позовної давності за положеннями чинного законодавства можливе лише у випадку обґрунтованості позову, заявляючи ж у апеляційній скарзі про застосування строку позовної давності до відповідних позовних вимог відповідачкою фактично визнається обґрунтованість таких вимог, які вона вважає неналежними до задоволення у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, скаргу слід відхилити, рішення у справі залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської областівід 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, на неї протягом тридцяти днів з 07 травня 2018 року, - дня складення повної постанови, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик