Провадження № 2/712/563/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі :

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

з участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщеннямза адресою: м. Черкаси, вул. Айвазовського, 15/2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 27/50 частин домоволодіння по вулиці Айвазовського, 15/2 в м.Черкаси, які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 серпня 2016 року. Інші 23/50 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 серпня 2016 року належать відповідачу. На даний час у вказаному домоволодінні зареєстровані: позивач, відповідач, а також ОСОБА_5, яка є дружиною позивача, та ОСОБА_6 - дочка позивача. Відповідач являється рідним братом позивача, який ще в 1995 році поїхав на постійне місце проживання в ОСОБА_7, та з 2010 року є громадянином ОСОБА_7. Відповідача у вказаному домоволодінні було зареєстровано зі згоди попереднього власника ОСОБА_8, який є батьком позивача та відповідача. Батько ОСОБА_8, помер 28 січня 2016 року, після його смерті спадщину прийняли позивач та відповідач. Влітку 2017 року відповідач приїздив до України, позивач просив його знятися з реєстрації в належному йому домоволодінні по вул. Айвазовського 15/2 в м. Черкаси. Відповідач звернувся до Центру надання адміністративних послуг департаменту Черкаської міської ради аби знятися з реєстрації, однак, в нього попросили паспорт громадянина України для того аби поставити у ньому відмітку про зняття з реєстрації, але ОСОБА_3 не може надати паспорт громадянина України, оскільки він є громадянином ОСОБА_7, і при прийнятті громадянства в нього було вилучено паспорт громадянина України. Також, спеціалістом ЦНАПу було сказано, що для зняття з реєстрації обов'язково необхідно мати військовий квиток, якого у відповідача не має. У встановленому законодавством порядку знятися з реєстрації добровільно відповідач не зміг, йому розяснили, що в ситуації яка склалася необхідно звертатися до суду. Відповідач у зазначеному домоволодінні не проживає, участі по утриманню житла не приймає, комунальні послуги не оплачує, тому позивач самостійно нести витрати за наданні комунальні послуги, за особу яка фактично не проживає в житлі, це є порушенням його прав. Просить усунути перешкоди у користуванні домоволодінням, що розташований в м. Черкаси, по вул. Айвазовского, 15/2 шляхом позбавлення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування зазначеним житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але до суду надано заяву, в якій позовні вимоги визнав, та просив справу розглянути без його участі оскільки він перебуває за кордоном. Також у ній зазначено, що дану заяву передано телефонограмою, через його брата ОСОБА_1, який є позивачем по справі, на ім'я якого він надав нотаріально завірену довіреність. Копія довіреності наявна в матеріалах справи.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв»язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 серпня 2016 рокуОСОБА_1 належить 27/50 частин домоволодіння по вулиці Айвазовського, 15/2 в м.Черкаси, інші 23/50 частини вказаного домоволодіння належать ОСОБА_4.

Відповідно до будинкової книги у домоволодінні за адресою м. Черкаси, вул. Айвазовського, 15/2 зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відповідач; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - позивач; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина позивача, ОСОБА_6, 12.10 ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка позивача.

Відповідач ОСОБА_3 являється рідним братом позивача ОСОБА_1.

ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_7 та проживає за адресою: ОСОБА_7, Санкт-Галлен-Штраубенцель, Кантон Санкт- Галлен, Оберштрассе, 214, що підтверджується копією паспорта.

Факт не проживання відповідача у домоволодінні за адресою м. Черкаси, вул. Айвазовського, 15/2 підтверджується Актом обстеження житлового приміщення від 12.12.2017 року.

Відповідач комунальні послуги не оплачує, ніякої участі в утриманні даного житла не приймає та ним не користується.

Внаслідок реєстрації відповідача в домоволодінні позивач не може розпорядитись своїм майном, чим порушуються його права як власника.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в п.п. 33,35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 7 лютого 2014 року №5 позов про усунення порушень права , не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає до задоволення і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи остаточного рішення суду (про позбавлення право власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

В пункті 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зазначено, Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

Таку ж позицію щодо аналогічних правовідносин висловив Верховний суд України в постанові від 16 січня 2012 року по справі №6-57цс11, де чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сімї власника або ж наймача. В рішення Верховного Суду України по справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року зазначено «отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог : 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України)». Із системного аналізу вищевказаних норм діючого законодавства та правових позицій ВСУ, які в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів.

Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6- 709цс16 проаналізувавши ряд матеріальних норм, щодо позбавлення права користування житловим приміщенням, прийшов до правової позиції, що « згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач являється громадянином ОСОБА_7 та проживає за адресою: ОСОБА_7, Санкт-Галлен-Штраубенцель, Кантон Санкт- Галлен, Оберштрассе, 214, більш того ним надано заяву про визнання позову за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 319, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. ст. 6,12, 13, 17, 18, 200, 206, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задоволити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 у користуванні домоволодінням, шляхом позбавлення права ОСОБА_3 користування житловим приміщенням що розташоване в м. Черкаси по вулиці Айвазовського, 15/2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення" ЦПК України ).

Головуючий :