АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/539/18Головуючий по 1 інстанції - Денисюк І. І.
Категорія: 48 Доповідач в апеляційній інстанції - Пономаренко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В. І.

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року, ухваленого суддею Денисюк І.І., по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Уманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, орган опіки і піклування виконавчого комітету Уманської міської ради про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини ,- :

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Уманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, орган опіки і піклування виконавчого комітету Уманської міської ради про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 вересня 2015 року між сторонами у справі був укладений шлюб. З 2011 року позивач і відповідач періодично разом проживали і значний час перебували у близьких стосунках. Позивач є громадянином Естонської Республіки. У березні 2012 року у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_7, про що відповідачу було відому і після реєстрації шлюбу у 2015 році, в свідоцтві про народження ОСОБА_8 батьком зазначено позивача.

ОСОБА_5 навесні 2017 року ОСОБА_4 повідомила, що він не являється біологічним батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з чим, він просить виключити відомості з актового запису про народження дитини, що він є батьком вказаного хлопчика.

В липні 2017 рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано.

На підставі того, що відповідач позов визнає, а тому факт, що ОСОБА_5 не є батьком ОСОБА_7 встановлено, інтереси дитини при цьому не порушуються і відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України просив позов задовольнити.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що при ухвалені рішення судом допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Зокрема апелянт зазначав, що суд своє рішення про відмову в задоволенні позову мотивував тільки тим, що будь-яких доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, суду не було надано, і тому відмовив в задоволенні даного позову. Крім цього, незважаючи на визнання позову відповідачем, суд відмовив в такому визнанні, оскільки воно суперечить закону та порушує права дитини, але не вказав які саме права дитини будуть порушені.

Апелянт вказував, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, (в редакції від 15.12.2017 p.), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Крім цього, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував роз'яснень Пленуму Верховного суду України в постанові від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у якій зокрема зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України (відповідно до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. - це ч. 2 ст. 89), згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Апелянт вважає, що висновок експертизи не є обов'язковим, оскільки відповідачка не заперечувала того факту, що позивач не є біологічним батьком дитини.

У відзиві відповідач ОСОБА_4 зазначила, що позовні вимоги позивача визнає і просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача не грунтуються на положеннях закону, який регулює даний вид правовідносин, обставин, визначених ст.136 СК України для виключення з актового запису про народження дитини посилання на батьківство позивача, судом не встановлено, а тому позов не підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується зі такими висновками.

Так, колегією за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 30.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 536 (а.с. 5).

10.03.2012року у відповідачки народився син ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області від 30.09.2015 (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження серії НОМЕР_2 від 21.03.2017 року мати зареєструвала 27.03.2012 року дитину на своє прізвище (дівоче) ОСОБА_9.

Крім того, шляхом подачі заяви до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, сторонам було видано повторне свідоцтво про народження від 30.09.2015 року їхнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис за № 226 від 27.03.2012 року, де батьком вказано ОСОБА_5 громадянина Естонської Республіки (а.с. 16 - 18).

26.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області ( а. с. 5).

Позивач під час реєстрації народження дитини, з'явився разом із позивачем до відділу державної реєстрації актів цивільного стану та добровільно надав згоду на здійснення запису про його батьківство.

Так, звертаючись до суду із даним позовом позивач посилався на ту підставу, що оскільки син у відповідача народився 10.03.2012 p., що підтверджується свідоцтвом про його народження, а позивач вперше приїхав з Естонської Республіки в Україну до відповідача в серпні 2011 року, і тільки з того часу в них склались близькі відносини, а тому, є підстави вважати, що син відповідача ОСОБА_7 був зачатий в червні 2010 року в той час, коли в позивача з відповідачем не було близьких відносин.

За змістом положень ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Відповідно до положень ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 Сімейного кодексу України, у разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Колегія вважає за необхідне зазначити наступне, що в описовій частині рішення суду вказано, що із березня 2011 року сторони періодично проживали разом, проте як в позові позивач зазначав, що навесні 2011 року він познайомився із відповідачкою через соціальну мережу Інтернет, а лише в серпні 2011 року він приїздив до відповідачки в м. Умань ( а. с. 2 на звороті).

Також колегія поділяє посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано роз'яснення Пленуму Верховного суду України в постанові від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у якій зокрема зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України (відповідно до ЦПК України в редакції від 15.12.2017р.), згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства, колегія суддів вважає, що апелянтом вірно вказано, що висновок експертизи не є обов'язковим у тому випадку, якщо виникають спори щодо оспорювання батьківства, так як відсутність чи наявність кровного споріднення можлива лише за умови проведення судово-генетичної експертизи, яку проводити немає потреби, оскільки тест на встановлення батьківства проводиться у тому випадку, коли в батька є сумніви, що він являється батьком дитини, і ці сумніви підтверджує матір дитини і дане твердження апелянта заслуговує на увагу.

Оскільки в даному випадку вказані обставини визнала відповідач та підтвердила особисто під час судового розгляду в районному суді та пояснювала, що проводити судово - генетичну експертизу на предмет встановлення батьківства позивача відносно сина ОСОБА_7 є недоцільним так, як не має жодних сумнівів стосовно того, що позивач не є батьком дитини ОСОБА_7 , визнавши позов ОСОБА_5

Це дає підстави суду зазначити, що відповідачка не заперечувала того, факту, що вона ввела позивача в оману відносно батьківства ОСОБА_5 дитини для того, щоб офіційно узаконити відносини та виїхати разом за кордон на постійне місце проживання.

У відповідності до вимог сімейного законодавства, коли особа, записана батьком дитини з'ясовує, що її ввели в оману, а насправді біологічним батьком є інший чоловік, то в такому випадку ця особа не позбавлена права на судовий захист, шляхом подачі позову про оспорювання батьківства.

Крім того, при вирішенні спору колегія суддів бере до уваги висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №76/7 від 12 березня 2018 року, відповідно до якого, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: біологічне батьківство ОСОБА_5 відносно ОСОБА_8, народженого ОСОБА_4, виключається.

Відсутні підстави у відмові в задоволенні позовних вимог позивача на підставі ч.5 ст.136 СК України, оскільки відсутні достатні та достовірні докази того, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини.

З огляду на викладене, оскільки оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольняє, оскаржуване рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року в даній цивільній справі скасовує та ухвалює нову постанову, якою позовні вимоги позивача задовольняє.

Колегія суддів у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 960 грн., які складаються з оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.35, 258, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2018 року, ухваленого суддею Денисюк І. І. по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Уманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, орган опіки і піклування виконавчого комітету Уманської міської ради про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Уманський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини задовольнити в повному обсязі.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_1, громадянина Естонської Республіки, з актового запису №226 від 27 березня 2012 року про народження ОСОБА_8, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Умань, Черкаської області, Україна, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області 30 вересня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2018 року.

Судді Пономаренко В.В.

Сіренко Ю. В.

Ювшин В. І.