Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/9122/16
провадження № 22-ц/778/44/18
головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Онищенка Е.А.
Воробйової І.А.
секретарБєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ухвалене в м. Запоріжжі 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 273 кв.м. та частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 Сусідня земельна ділянка, площею 273 кв.м. за тією ж адресою виділена у користування відповідачу, який є власником іншої частини домоволодіння за цією ж адресою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2008 року сторонам передано у власність у тому числі по 1/2 частині водопроводу, до складу якого входить колодязь водомірного вузла № 2.

У зв'язку з появою тріщин на стіні та фундаменті належного Позивачу будинку, вона звернулась до фахівців з метою встановлення причин появи цих тріщин та згідно консультативного висновку ТОВ «Настрой», оскільки конструкція водопроводу, що належить сторонам не має гідроізоляції і він розташований близько від житлового будинку, то вода, котра в ньому накопичується, просочуючись у ґрунт, може змочувати підвалини фундаменту будинку. Конструкція колодязя виконана без гідроізоляції водопостачальних комунікацій. Крім того, колодязь водомірного вузла № 2 побудований з порушенням Державних будівельних норм 360-92, а саме: він знаходиться ближче, ніж за 5 метрів від фундаменту будинку.

Посилаючись на викладене, просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю - 43/200 частки у праві власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_6 демонтувати 1/2 колодязя водомірного вузла № 2, розташованого за зазначеною адресою.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є співвласниками земельної ділянки та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04.03.2008 року, яке набрало законної сили 17.03.2008 року, в іншій справі, у будинковолодінні АДРЕСА_1 виділено в натурі з визнанням права власності ОСОБА_5 на 43/200 частки та ОСОБА_6 на його 43/200 частки по 1/2 частині водоводу кожному з них у цьому будинковолодінні.

Ршенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області від 18.10.2016 року в іншій справі скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.05.2016 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 про зобов'язання КП «Водоканал» припинити постачання питної води ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

На виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18.10.2016 року, 02.11.2016 року відновлено постачання питної води ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується листом КП «Водоканал» від 10.11.2016 року № В-507/01-13.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивачем надано консультативний висновок ТОВ «Настрой» відповідно до якого: відповідно до будівельних норм, виконати перекладку труб у захисні канали з обов'язковим випуском аварійних вод у контрольні колодязі, а також перенести колодязь на відстань від фундаменту будівлі більш, ніж на 5 метрів є недоцільним. Враховуючи, що колодязь не має захисту від проникнення води, то за умови просадочних ґрунтів площадки, замочування підвалин фундаменту через несправність колодязя та виконаного з порушенням будівельних норм може призвести до нерівномірних просідань фундаменту поруч розташованого житлового будинку № 7 і як наслідок - до пошкодження та деформації будівельних конструкцій, які безпосередньо спираються на фундамент.

Крім того, позивачем надано висновок № ОС-60 будівельно-технічного дослідження від 30.12.2016 року, згідно висновків якого, з огляду на те, що колодязь не має водонепроникного захисту, то за умови просадочних ґрунтів майданчика, замочування основи фундаменту через несправності колодязя, який розташований з порушенням будівельних норм, може призводити до нерівномірного осідання фундаменту поруч розташованого житлового будинку (має місце пошкодження цоколя будівлі будинку в даний момент) і як наслідок - до пошкодження і деформації будівельних конструкцій безпосередньо впираються на фундамент (утворення тріщин в кладці стін, фундаменті. Зсув конструкцій і з майданчика обпирання і т.д.).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормами ст. ст. 103-104, 152 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати: - припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може привести до шкідливого впливу на здоров'я людей, на повітря, земельні ділянки та інше; - усунення будь-яких порушень їх прав на землю і відшкодування завданих збитків, також вони повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Як роз'яснено в п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Встановивши вказані обставини, та зазначивши вказані норми законодавства суд попередньої інстанції відмовив в позові з підстав недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Так, у справі відсутні докази, того, що існування ? колодязя водомірного вузла № 2, до речі власником іншої ? частини якого є позивач, створює позивачеві якісь перешкоди у користуванні його власністю.

Той доказ на який посилається позивач - консультативний висновок ТОВ «Настрой» відповідно до якого колодязь не має захисту від проникнення води, то за умови просадочних ґрунтів площадки, замочування підвалин фундаменту через несправність колодязя та виконаного з порушенням будівельних норм може призвести до нерівномірних просідань фундаменту поруч розташованого житлового будинку № 7 і як наслідок - до пошкодження та деформації будівельних конструкцій, які безпосередньо спираються на фундамент, не є належним доказом порушення буд-якого права позивачки.

Так, вказаний консультативний висновок ґрунтується повністю на припущеннях можливого проникнення води до колодязя та можливих просідань фундаменту.

Даний колодязь який є об'єктом права власності обох сторін у справі, за своїм призначенням і використанням не передбачає в ньому постійне чи тимчасове знаходження води, оскільки використовується лише для обслуговування приборів обліку питної води. Можливе аварійне підтікання, і в подальшому певний можливий вплив на фундамент будинку це є лише припущенням, оскільки такі підтікання можуть бути і по шляху водопроводу в тому числі і біля фундаменту і в самому будинку.

Окрім цього, невідповідність певним технічним критеріям колодязя не повинно тягнути за собою його демонтаж чи знесення. Вимог про приведення його до вимог будівельних норм та стандартів позивач не ставила, і доказів в цій частині не надавала.

Також необхідно зазначити, що як вказано, іншим судовим рішенням за сторонами визнано право власності по 1/2 на цей колодязь, тобто він є об'єктом права власності, позовні вимоги ґрунтуються фактично на знищення об'єкта права власності, доказів необхідності позбавлення власності як позивача так і відповідача шляхом її знищення суду не надано.

Також порядок користування спірним колодязем не визначення, в натурі між сторонами він не розподілений, тому зобов'язати відповідача демонтувати ? частину у майні, без порушення права власності позивача, без виділу в натурі його частки є неможливим, в тому числі і на стадії можливого виконання такого судового рішення.

Виходячи з вказаного, фактично в даному випадку, без виділення в натурі частки відповідача, є безпідставними доводи сторони позивача, щодо можливого визнання порушеного права позивачки, оскільки відповідач перешкодив, на її думку, у проведенні судової будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, на думку колегії суддів, незалежно від висновків експертизи, яку експерту за ухвалою апеляційної інстанції виявилось неможливим провести, вимоги позивача про знесення ? колодязя водомірного вузла № 2 судом не можуть бути задоволені, оскільки матеріали справи не містять в собі даних про визначення конкретної частки майна, що підлягає знесенню, як і залишається не доведеним, що існування цього майна (колодязя) створює перешкоди у користуванні іншим майном (будинком).

Посилання у апеляційній скарзі на не наведення судом першої інстанції мотивів відмови в позові є безпідставними оскільки суд відмовив з підстав недоведеності позовних вимог, про що і зазначено в судовому рішенні.

Посилання у скарзі на наявність тріщин на стінах будинку та фундаменту не доводить факт їх виникнення в результаті наявності, чи будівництва спірного колодязя співвласником якого є також позивач.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо відсутності гідроізоляції, та близького розташування колодязя, неврахування судом довідки експерта, про порушення судом засад змагальності та рівноправності, про відмову відповідача будувати новий колодязь зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для задоволення позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повну постанову складено 22 лютого 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: