Справа № 307/869/17
Провадження № 2/307/85/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Добрянське, Тячівського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до територіальної громади с. Добрянське, Тячівського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві зазначила, що 12 липня 2007 року секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_3 був складений та посвідчений заповіт від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, відповідно до якого він заповідав будинок АДРЕСА_2 своїй доньці ОСОБА_5. Особисте волевиявлення заповідача ОСОБА_4 в даному заповіті викликає сумнів, так як на той час вказаний недобудований будинок був переданий в користування, добудову, а потім і оформлення на нього права власності синові ОСОБА_4 - ОСОБА_6 і з 2004 року в ньому проживала його сім'я, а саме жінка ОСОБА_1, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. ІНФОРМАЦІЯ_14 року син заповідача ОСОБА_6 помер, а його сім'я до цього часу продовжує проживати в даному будинку. Заповіт ОСОБА_4 від 12.07.2007 року перешкоджає дітям померлого сина спадкувати відповідно до ст.1266 ЦК України за правом представлення, ту частку майна, яка б належала їх батькові по закону, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Заповіт ОСОБА_4 від 12.07.2007 року складений з порушенням цивільного законодавства, так як волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що відповідно до ст.. 1257 ЦК України тягне за собою недійсність заповіту. На факт того, що волевиявлення заповідача не було вільним вказує відсутність в тексті заповіту обов'язкового запису про те, що виготовлений секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_3 текст заповіту особисто прочитаний заповідачем ОСОБА_4 З тексту заповіту невідомо яким чином заповідач ОСОБА_4 ознайомлювався з заповітом. Вказане являється грубим порушення діючого на той час Наказу Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад депутатів України». Також, ні в тексті вказаного заповіту, ні в посвідчувальному записі до нього, не зазначено, що підпис на вказаному заповіті виконано власноручно ОСОБА_4 Факт виконання на заповіті власноручного підпису заповідача секретарем виконкому не посвідчено. Також позивачка зазначила, що сам посвідчувальний запис названий посвідчуючим, в посвідчувальному написі відсутній обов'язковий, наведений в додатку №6 до Інструкції запис наступного змісту «Заповіт підписано громадянином ОСОБА_4 у моїй присутності». Наведене вказує, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало його волі, що тягне недійсність заповіту. Окрім цього, оскаржуваний заповіт має і інші недоліки, зокрема в його тексті вказано, що заповідачу роз'яснено зміст ст.353 ЦК України, однак відповідно до діючого на той час ЦК України вказана стаття не має жодного відношення до складання і оформлення, а також права спадкування, а стосується питання реквізиції. Тобто, при посвідченні даного заповіту в порушення Інструкції, секретарем виконкому було допущено порушення форми складання даного заповіту і не роз'яснено права, які підлягали, відповідно до даного нормативного акту, обов'язковому роз'ясненню з вказуванням цього в тексті заповіту.

Просить суд визнати недійсним заповіт від 12 липня 2007 року від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, відповідно до якого він заповідав будинок АДРЕСА_3 своїй доньці ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі №99 секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_9 надіслала до суду письмові заперечення в яких зазначила, що заявлений ОСОБА_1 позов не відповідає нормам цивільного процесуального права та нормам матеріального права. Так, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, 12 липня 2007 року склав заповіт на все своє майно (житловий будинок), що розташований в АДРЕСА_4, на свою доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6. Оспорюваний заповіт відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, складений у письмовій формі секретарем Добрянської сільської ради ОСОБА_3, яка мала на це право за рішенням Добрянської сільської ради згідно п.2 Інструкції щодо порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів. У заповіті зазначено місце і час складання заповіту - 12 липня 2007 року, о 14 годині, в АДРЕСА_5 а також, що заповіт підписаний заповідачем ОСОБА_4, після якого стоїть посвідчувальний напис секретаря Добрянської сільської ради. Це свідчить про те, що секретар встановила особу, переконалася у її дієздатності та посвідчила підпис та розпорядження заповідача ОСОБА_4 Позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві просить скасувати заповіт, посилаючись на відсутність у посвідчувальному написі заповіту запису «Заповіт підписано ОСОБА_4 у моїй присутності», що на її думку не вказує, що волевиявлення ОСОБА_4 не було вільним. Позивачка добре знає, що її батько ОСОБА_4 сам 12 липня 2007 року пішов в приміщення Добрянської сільської ради складати заповіт, і якщо би він не мав на це волі, він би не пішов його складати. Її батько ОСОБА_4 був грамотний, дієздатний, не старий за віком, не мав ніяких фізичних вад, все своє життя працював, збудував два житлові будинки, не зловживав спиртним напоями, і зважував кожен свій крок. Складаючи заповіт в її користь, батько все продумав наперед, після чого прийшов у сільську раду складати заповіт. Після складення заповіту її батько ОСОБА_4 прожив ще вісім років, не скасувавши заповіт і не склавши інший, що свідчить про те, що його бажання скласти на неї заповіт відповідало його внутрішній волі. Відсутність в посвідчувальному написі запису «заповіт підписано ОСОБА_4 у моїй присутності» не тягне за собою скасування заповіту, оскільки це є технічна помилка секретаря Добрянської сільської ради, яка підлягає виправленню самим же секретарем. Заповідач ОСОБА_4 свою волю виклав у заповідальному розпорядженні, у посвідчувальному написі заповідач свого підпису не ставить, а тому відсутність такого запису не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним і не свідчить, що волі у її батька ОСОБА_4 на складення заповіту не було. Секретар Добрянської сільської ради ОСОБА_3, допустивши помилку при записі посвідчувального напису заповіту, може її сама виправити і написати «дописаному вірити» і поставити гербову печатку. В позовній заяві позивач посилається на порушення форми заповіту, у зв'язку з відсутністю запису у посвідчувальному написі, але просить скасувати заповіт на підставі п.2 ст. 1257 ЦК України за відсутності волі заповідача ОСОБА_4 Також зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадщину за заповітом від 12 липня 2007 року шляхом написання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини і на даний час лише вона має право на долю свого батька ОСОБА_4 в спадковому майні, але не може оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому вимушена була звернутися до суду з позовом про встановлення права власності за заповітом на спадковий житловий будинок, розташований в АДРЕСА_6 Просить в задоволені позову відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на викладені в письмових запереченнях обставини та просять в задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала секретарем Добрянської сільської ради. ОСОБА_4 прийшов до неї одного дня спитати, які потрібно документи для складення заповіту, а через декілька днів прийшов з документами для складення цього заповіту. Він прийшов сам і висловив свою волю і вона склала заповіт. Спочатку вона встановила особу, поцікавилась, що саме він хоче. Який зразок заповіту в неї на той час був, такий вона і склала. Чи читав ОСОБА_4 вголос заповіт сказати точно не може, бо не пам'ятає, так як це було десять років тому. Але вона, коли набирає текст заповіту на комп'ютері, то спочатку його зачитує, а потім вже роздруковує. Заповіт вона йому вголос точно прочитала. Один з примірників заповіту видається особі. Заповідач заповів своє майно доньці ОСОБА_5 і вона не порушувала волю заповідача. Її мало здивувало чому саме такий заповіт, так як син заповідача проживав у спадковому будинку і багато чого добудовував. Але вона не питала заповідача чому він так робить зі своїм майном. Посвідчувальний напис це не штамп, це такий взірець на комп'ютері був і вона на такому взірці продовжувала працювати. Заповіт підписував ОСОБА_4 Є журнал реєстрації нотаріальних дій і там заповідач також підписувався. Крім даного заповіту вона виготовляє ще два примірники, з яких один надався заповідачу, а інший залишився на зберіганні в сільській раді. Книги реєстрації зберігаються в Добрянській сільські раді, готуються до здачі до архіву. Інших перешкод для складення заповіту не було.

Представник відповідача територіальної громади с.Добрянське в судове засідання не з'явився надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_6, та від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, та доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, що стверджується свідоцтвами про їх одруження та народження дітей (а.с.8, 9, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_14 року чоловік позивачки ОСОБА_6, батьком якого був ОСОБА_4, помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.11).

Згідно заповіту, посвідченого та зареєстрованого секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_4 12.07.2007 року, ОСОБА_4 заповів ОСОБА_5 своє майно, а саме житловий будинок, розташований в АДРЕСА_7

ІНФОРМАЦІЯ_15 року ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть від 16 грудня 2015 року (а.с.12).

В листі Вільховецької сільської ради від 25.08.2016 року за №10 зазначено, що будівництво житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_8 було розпочато в 1982 році, про що свідчить будівельний паспорт, але будівництво велось не за проектом, будували спочатку літню кухню та сарай, а житловий будинок розпочато пізніше. Земельна ділянка під будівництво була виділена радгоспом «Зоря». Згідно запису погосподарської книги №7 особовий рахунок НОМЕР_1 станом на 2006 рік будинок належав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_16 року. Будівництво будинку не закінчено і не введено у експлуатацію. Свідоцтво про право власності на даний будинок не виготовлялось. З 2004 року у цьому житловому будинку проживала сім'я ОСОБА_6, а після його смерті залишилась проживати його дружина ОСОБА_1 з малолітніми дітьми: сином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10, донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, де проживають і по теперішній час. Сім'я за даною адресою проживала, обробляли землю, жили повноцінним життям та виховували своїх дітей. ОСОБА_4 у 2007 році складав заповіт, який посвідчувався Добрянською сільською радою. На даний час громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_9. Жодних документів, які підтверджують її відношення до житлового по АДРЕСА_10 не має. Відношення ОСОБА_1 до житлового будинку по АДРЕСА_11, можна підтвердити тільки копією сторінки з погосподарської книги, що надається та фактом проживання сім'ї ОСОБА_1 у цьому будинку і на даний час (а.с.6, 7).

Завідуюча Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, яка допитана в судовому засіданні за клопотанням сторін як спеціаліст, пояснила, що якщо в посвідчуваному написі не записано, що заповіт прочитано заповідачем, це не є підставою для скасування заповіту. Заповіт був складений у 2007 році і секретар виконкому керувалася Інструкцією, яка діяла від 25.08.1994 року, яка змінена і доповнена. Нова інструкція була прийнята і набрала чинності 11.11.2011 року згідно з наказами Мінюсту України. Коли цей закон набрав чинності в 2011 році в посвідчувальному написі обов'язково має бути написано, що заповіт прочитано, записано і вказано години посвідчення заповіту. Цей заповіт був засвідчений у 2007 році і в той час діяла стара інструкція і в посвідчувальному написі таких слів не було і законом не було передбачено, що має бути прочитано і підписано. По тій інструкції обов'язково мало бути зазначено місце складення заповіту, час складення заповіту, дата складення заповіту і мало бути волевиявлення заповідача. Ці пункти були дотримані. Посвідчувальний напис ставиться після підпису. Він має прочитати, що підписав. Цей запис «що прочитано заповідачем» до 2011 року можна було і не ставити. Після 2011 року обов'язково мав бути такий запис. Нотаріус у будь-якому випадку читає і дає прочитати заповіт. Вважає, що якщо заповідач підписав, тоді секретар давала прочитати заповіт особисто. Секретарю також не заборонено прочитати вголос заповіт.

За змістом ст.1233 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту) заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1247 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту), що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно ст.1251 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пунктів 7 та 8 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року за №22/5 (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту) нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70 - 73, 85, 93 і 103 Закону "Про нотаріат", та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Пунктом 13 вказаної Інструкції визначено, що нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Посадова особа виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, може не вимагати кожного разу з'явлення відомих їй посадових осіб підприємств, установ і організацій, якщо вона має зразки підписів цих посадових осіб, одержані при особистому зверненні, а справжність їх підписів не викликає сумніву. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт чи довіреність не може підписувати особа, на користь якої їх посвідчено. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов'язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку. Наприклад: "За неписьменного заповідача за його довіреністю та у його присутності заповіт після прочитання його тексту вголос підписав громадянин ОСОБА_13, що проживає в АДРЕСА_12". Якщо сліпий громадянин письменний, він сам підписує документ. Якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і засвідчити своїм підписом, що зміст заповіту, довіреності, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого або глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії.

Статтею 1257 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту) заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний заповіт від 12.07.2007 року, який підписаний заповідачем ОСОБА_4, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення - 14.00 годин 12 липня 2007 року, особисто підписаний заповідачем. ОСОБА_4, та посвідчений секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_3, що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту).

Також, суд зазначає, що відсутність в тексті заповіту запису секретаря сільської ради «Заповіт підписано громадянином ОСОБА_4 у моїй присутності», на що вказує позивачка в позовній заяві як на підставу визнання заповіту недійсним, не свідчить про недотримання форми заповіту та волевиявлення заповідача на укладення заповіту, оскільки в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3, яка на момент укладення спірного заповіту працювала секретарем Добрянської сільської ради, ствердила, що заповідач ОСОБА_4 особисто підписав заповіт саме у її присутності, який нею був завірений, та заповіт був прочитаний.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що представником позивачки ОСОБА_14 в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведені підстави для визнання недійсним укладеного ОСОБА_4 на користь відповідачки ОСОБА_15 заповіту, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади с. Добрянське, Тячівського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 247, 263, 265 ЦПК України, пунктами 7, 8, 13 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року за №22/5 (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту), ст.ст. 1233, 1247, 1251, 1257 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту), суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади с. Добрянське, Тячівського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2018 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко