Справа № 128/1842/18

РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вороновицької ОТГ Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 12 липня 1994 року померла ОСОБА_2 в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частину будинковолодіння № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, що належала померлій як члену колгоспного двору згідно погосподарських книг Комарівської сільради Вінницького району та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 грудня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яке видано про те, що цілий жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Комарів по вул. Леніна, № 48 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3.

Після смерті 12 липня 1994 року ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем першої черги за законом був чоловік померлої ОСОБА_3. Інші спадкоємці першої черги за законом смерті 12 липня 1994 року ОСОБА_2 відсутні.

Спадщину після смерті 12 липня 1994 року ОСОБА_2 фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3, так як на момент її смерті постійно проживав та був зареєстрований в спадковому будинку і продовжив у ньому проживати та користуватися ним після смерті дружини. Ці дії свідчать про фактичне прийняття спадщини, згідно норм ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на момент смерті спадкодавця. Однак, за життя ОСОБА_3 не оформив свої спадкові права після смерті 12 липня 1994 року дружини ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що 01 серпня 1995 року ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_4 (її бабусею).

17 червня 2007 року помер ОСОБА_3 в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області.

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, 1/2 частина якого належала померлому як члену колгоспного двору згідно погосподарських книг Комарівської сільради Вінницького району та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 грудня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, а інша 1/2 частина даного будинковолодіння була успадкована ним після смерті 12 липня 1994 року дружини ОСОБА_2, однак при житті він не оформив своїх спадкових прав, хоча фактично спадщину прийняв.

18 травня 2007 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право дружині ОСОБА_5.

Таким чином, спадкоємицею за заповітом після смерті 17 червня 2007 року ОСОБА_3 була дружина померлого ОСОБА_5.

Особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині на момент смерті 17 червня 2007 року ОСОБА_3 були відсутні.

Так, спадщину після смерті 17 червня 2007 року ОСОБА_3 прийняла дружина ОСОБА_5, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, однак не встигла оформити своїх спадкових прав за життя на спадковий житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що 29 вересня 2017 року померла її бабуся ОСОБА_5 в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, яке вона успадкована після смерті 17 червня 2007 року чоловіка ОСОБА_3, однак при житті не оформила своїх спадкових прав, хоча спадщину прийняла.

22 листопада 2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала житловий будинок, розташований за адресою: с. Комарів, Вінницького району Вінницької області по вул. Леніна (зараз вул. Михайлівська), номер 48 своїй онуці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, спадкоємицею за заповітом після смерті 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 на даний житловий будинок є саме вона ОСОБА_1.

Особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині на момент смерті 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 були відсутні. Позивач зазначає, що її батько, син померлої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, не є пенсіонером, а також не є інвалідом і відповідно не має права на обов'язкову частку у спадщині, але він є окремим спадкоємцем за заповітом на визначене у ньому майно земельну ділянку площею 2,5398 га, однак не на житловий будинок.

Також позивач зазначає, що спадщину після смерті 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 вона прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини.

Однак, оформити свої спадкові права на спадкове будинковолодіння позивач не має можливості, оскільки жоден із попередніх спадкоємців на дане будинковолодіння не оформив свої спадкові права на нього в нотаріальному порядку. Крім того, оригінал даного документа суттєво пошкоджено.

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від 22 листопада 2016 року, посвідченим ОСОБА_7, секретарем Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 22 листопада 2016 року та зареєстрованим в реєстрі за № 150, після смерті 29 вересня 2017 року бабусі ОСОБА_5, яка прийняла спадщину за заповітом, але за життя не оформила своїх спадкових прав після смерті 17 червня 2007 року чоловіка ОСОБА_3, який прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті 12 липня 1994 року дружини ОСОБА_2, на:

цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, який згідно відомостей технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» від 07.05.2018 року складається з: житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а1»; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «В»; погребу під літерою «п/В».

В судове засідання учасники справи не зявились.

Представник позивача ОСОБА_1 згідно ордеру ОСОБА_8 попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в поданій заяві зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача староста с. Комарів Вороновицької ОТГ ОСОБА_9 також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без представника селищної ради, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що 12 липня 1994 року померла ОСОБА_2 в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копію актового запису № 21 про смерть 12 липня 1994 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частину будинковолодіння № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району, що належала померлій як члену колгоспного двору згідно погосподарських книг Комарівської сільради Вінницького району Вінницької області та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 грудня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яке видано про те, що цілий жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Комарів по вул. Леніна, № 48 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3. Оригінал даного документа суттєво пошкоджено, що підтверджується ксерокопіями цих документів (а.с. 18, 35-37).

Згідно відомостей технічного паспорта на спадковий будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 07.05.2018 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Комарів, вул. Михайлівська, 48, Вінницького району Вінницької області загальною площею приміщень 74,8 кв.м, житловою 42,2 кв.м складається з: житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а1»; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «В»; погребу під літерою «п/В» (а.с. 20-24).

З ксерокопії актового запису № 1 про укладення шлюбу, наданого Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, вбачається, що шлюб між гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, було зареєстровано 20 березня 1988 року в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області.

ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті 12 липня 1994 року своєї дружини ОСОБА_2. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори № 1954/01-16 від 23.09.2018 року, з якого вбачається, що спадкоємці померлої 12 липня 1994 року ОСОБА_2 до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилась, а також ксерокопіями виписок з погосподарських книг Комарівської сільради Вінницького району Вінницької області.

ОСОБА_3 спадщину після смерті 12 липня 1994 року своєї дружини ОСОБА_2 фактично прийняв, так як на момент її смерті постійно проживав та був зареєстрований в спадковому будинку і продовжив у ньому проживати та користуватися ним після смерті дружини, що підтверджується виписками з погосподарських книг Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 35-46).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, ці дії свідчать про фактичне прийняття спадщини, згідно норм ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), яка була чинною на момент смерті спадкодавиці ОСОБА_2

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало на праві власності як членам колгоспного двору по 1/2 частці житлового будинку, що розташований в с. Комарів по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна), 48, Вінницького району Вінницької області.

Відповідно, після смерті 12 липня 1994 року ОСОБА_2 її чоловік ОСОБА_3 успадкував також 1/2 частку житлового будинку, що розташований в с. Комарів по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна), 48, Вінницького району Вінницької області. Однак, за життя не оформив свої спадкові права після смерті 12 липня 1994 року дружини ОСОБА_2.

01 серпня 1995 року ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_4, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії I-АМ № 279183, виданого 01.08.1995 року (а.с. 13).

17 червня 2007 року помер ОСОБА_3 в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 074760 від 18.06.2007 року (а.с. 9).

Після смерті 17 червня 2007 року ОСОБА_3 відкрилась спадщина, в тому числі й на ціле будинковолодіння № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району.

18 травня 2007 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право дружині ОСОБА_5. Даний заповіт був посвідчений ОСОБА_10, секретарем виконавчого комітету Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 11).

Таким чином, спадкоємицею за заповітом після смерті 17 червня 2007 року ОСОБА_3 була дружина померлого ОСОБА_5.

Особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині на момент смерті 17 червня 2007 року ОСОБА_3 були відсутні, що підтверджується виписками з погосподарських книг Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, а також копією спадкової справи № 314/2015, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого 17 червня 2007 року ОСОБА_3 (а.с. 38-46, 67-86).

Так, спадщину після смерті 17 червня 2007 року ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_5, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом з чоловіком у спадковому будинку.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

29 вересня 2017 року померла ОСОБА_5 в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 393365 від 02.10.2017 року (а.с. 10).

Після смерті 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 відкрилася спадщина, в тому числі й на будинковолодіння № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області, яке вона успадкована після смерті 17 червня 2007 року свого чоловіка ОСОБА_3, однак, за життя не оформила своїх спадковий прав на дане будинковолодіння.

22 листопада 2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала житловий будинок, розташований за адресою: с. Комарів, Вінницького району Вінницької області по вул. Леніна (зараз вул. Михайлівська), № 48 онуці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний заповіт був посвідчений ОСОБА_7, секретарем Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 22 листопада 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 150, що підтверджується його копією (а.с. 12).

Таким чином, спадкоємицею за заповітом після смерті 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 на даний житловий будинок є саме позивач ОСОБА_1.

Особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині на момент смерті 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 були відсутні, що підтверджується виписками з погосподарських книг Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, копією спадкової справи № 448/2017, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_5 (а.с. 59-86).

Син спадкодавиці Дорофін ОСОБА_11 ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, не є пенсіонером та не має інвалідності і відповідно не має права на обов'язкову частку у спадщині, але він є окремим спадкоємцем за заповітом на визначене у ньому майно земельну ділянку площею 2,5398 га, однак не на спадковий житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи № 448/2017, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_5 (а.с. 59-86).

Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивач ОСОБА_1 не має можливості, оскільки спадковий будинок відноситься до категорій суспільної групи домогосподарств «колгоспний двір», що підтверджується постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_13 за № 1244/02-31 від 19 червня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 47).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки судом є встановленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок з господарськими будівлями та спорудами, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

За клопотанням позивача судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом від 22 листопада 2016 року, посвідченим ОСОБА_7, секретарем Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 22 листопада 2016 року та зареєстрованим в реєстрі за № 150, після смерті 29 вересня 2017 року бабусі ОСОБА_5, яка прийняла спадщину за заповітом, але за життя не оформила своїх спадкових прав після смерті 17 червня 2007 року чоловіка ОСОБА_3, який прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті 12 липня 1994 року дружини ОСОБА_2, на:

цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 48 по вул. Михайлівська (раніше вул. Леніна) в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області загальною площею приміщень 74,8 кв.м, житловою площею 42,2 кв.м, що складається з: житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а1»; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «В»; погребу під літерою «п/В».

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А. Ганкіна