Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 564/264/18

Провадження № 22-ц/4815/94/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Шимківа С.С., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: Костопільська міська рада Рівненської області, ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Левчук В.В., повний текст якого складено 08 червня 2018 року, у справі № 564/264/18,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Костопільської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними рішення міської ради та визнання недійсними державного акту про право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Частину присадибної земельної ділянки без його згоди було виділено відповідачу ОСОБА_2 та передано у власність для будівництва та обслуговування гаража на підставі рішення міської ради №426 віл 21 січня 2005 року. В той час як гараж був збудований ще за життя батьків позивача.

Вказаним рішенням Костопільської міської ради та виданим на його підставі державним актом на право власності на земельну ділянку порушуються його права та законні інтереси як співвласника господарської будівлі автогаража та користувача земельної ділянки, яка була виділена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованих у м.Костопіль Рівненської області по провулку Широкий 4.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до Костопільської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними рішення міської ради та визнання недійсними державного акту про право власності на земельну ділянку задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Костопільської міської ради Рівненської області № 426 від 21 січня 2005 року в частині затвердження технічної документації по наданню земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0025 га за адресою АДРЕСА_1 Рівненської області із цільовим призначенням для обслуговування автогаража.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну серії НОМЕР_1 від 19.02.2005 року, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 Рівненської області площею 0,0025 га для будівництва гаража.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірну земельну ділянку було надано ОСОБА_2 за рахунок земель, які було раніше виділенні для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою м. Костопіль Рівненської області, АДРЕСА_1, а вилучення частини земельної ділянки не було погоджено із співвласником вказаного будинковолодіння та користувачем земельної ділянки, наданої для обслуговування цього будинковолодіння.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Вказує, що посилання суду на те, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не було погоджено межі із суміжними користувачами не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах справи наявний акт обстеження та погодження меж земельної ділянки від 13 вересня 2004 року, який підписаний відповідними посадовими особами та наявними на той час суміжними землекористувачами (сусідами). Стверджує, що ОСОБА_1 на момент складання даного акту не був співвласником майна яке знаходиться на сусідній земельній ділянці, а тому не міг бути суміжним землекористувачем і відповідно підписувати акт обстеження і погодження меж земельної ділянки.

Також зазначає, що виділена йому земельна ділянка жодним чином не порушує права власності позивача оскільки була надана із земель запасу, що підтверджується рішенням Костопільської міської ради.

Скаржник звертає увагу суду на те, що позивачем не надано суду жодного належного доказу, який би підтвердив факт надання ОСОБА_2 земельної ділянки за рахунок земель, які було раніше надано для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Костопіль, Рівненська обл., провулок Широкий, 4.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради депутатів трудящих від 26.09.1953 "Про відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального будинку" ОСОБА_3 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці площею 600 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 /а.с.32/ та передано у користування актом від 22.03.1954 .

Адресу по провулку Широкий 13 у місті Костопіль Рівненської області було змінено на адресу АДРЕСА_1. Вказаний факт сторонами не оспорюється.

Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради народних депутатів Рівненської області №294 від 05.09.1978 "Про будівництво гаража для автомашини гр. ОСОБА_3 по АДРЕСА_1" ОСОБА_3 надано дозвіл побудувати гараж для автомашини на своїй земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Відповідно до схематичного плану ділянки АДРЕСА_1 від 29.11.1966, погодженого районним архітектором 29.11.2002, проект гаражу зображено окремою будівлею. Іншого гаражу на плані не зображено /а.с.18/.

ОСОБА_1 (позивач) є спадкоємцем померлого 03.11.1992р. ОСОБА_3.

Згідно витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно №4941387 від 04.10.2004 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належать по 1/2 частки будинку житлового з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою м. Костопіль Рівненської області, АДРЕСА_1. Опис об'єкта: А1 житловий будинок; Б сарай-літня кухня; В гараж, г вбиральня, №1 огорожа, №2 огорожа /а.с.14/. Технічний паспорт на вказану будівлю виготовлено 23.09.2004.

21 жовтня 2003 року Р.В. звернувся до Костопільської міської ради із заявою про надання дозволу на будівництво гаража на земельній ділянці його баби, ОСОБА_4, по АДРЕСА_1 (вх.№1784/02-16 від 21.10.2003).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого 19.02.2005 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0025 га, яка розташована за адресою м. Костопіль Рівненської області, АДРЕСА_1, з цільовим призначенням будівництво автогаража .

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною та застосування інших, передбачених законом способів.

Як визначено в ст.116 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок вилучення земельних ділянок наданих у постійне користування регулюється ст.149-151 Земельного Кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 30 ЗК України 1990 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього кодексу, і право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження-будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку у разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Таким чином, з переходом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою м. Костопіль Рівненської області, АДРЕСА_1, до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, пропорційно їх часткам (по 1/2 частки) перейшло право користування земельною ділянкою площею 600 кв.м.

Доводи апеляційної скарги проте, що на час виготовлення державного акту на спірну частину земельної ділянки позивач не був суміжним землекористувачем не заслуговують на увагу, оскільки з 1992 року ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав у будинку по АДРЕСА_1.

Враховуючи, що оскаржуване рішення Костопільської міської ради Рівненської області № 426 від 21 січня 2005 року прийнято з порушенням вище наведених вимог закону, оскільки спірну земельну ділянку було надано ОСОБА_2 з порушенням вимог земельного законодавства, без її попереднього вилучення у землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його недійсним.

Державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення, зокрема, органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі такого акта безпосередньо залежить від законності відповідного рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого цей акт видано.

Отже, висновок суду щодо недійсності державного акта, який виданий на підставі даного рішення є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим судове рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2018 року.

Головуючий :

Судді :