Ухвала

26 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 2-1592/11

провадження № 61-358 ск 17

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2011 року.

Ухвалою Верховного Суду від 2 січня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху у зв'язку з пропуском строку на касаційне оскарження та не наданням доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску.

У лютому 2017 року до Верховного Суду надійшла заява представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на усунення недоліків, у якій заявник просила поновити пропущений строк на касаційне оскарження.

На обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку заявник зазначала, що судом апеляційної інстанції не повідомлено ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 та не надіслано копію оскаржуваної ухвали.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та додані до нього докази, суд вважає, що зазначені заявником причини пропуску процесуального строку є неповажними.

Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент винесення оскаржуваної ухвали апеляційного суду) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Згідно положень статті 319 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент винесення оскаржуваної ухвали апеляційного суду)рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду була постановлена 16 травня 2011 року, з касаційною скаргою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась

7 грудня 2017 року, тобто більше ніж через 6 років після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України (у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) строк на касаційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі

№ 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновленнястроку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від

3 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У клопотанні про поновлення процесуального строку представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не наводить обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення ОСОБА_1, пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, та які б виправдовували втручання суду касаційної інстанції у принцип правової визначеності судового рішення зі спливом більш як одного року з моменту набрання ним законної сили.

Доводи заявника щодо неповідомлення апеляційним судом ОСОБА_1 про розгляд питання про поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2011 року та не надіслання їй копії ухвали, постановленої за результатом розгляду зазначеного питання, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами цивільної справи № 2-1592/11, яка надійшла до суду касаційної інстанції для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року. Зокрема, матеріали зазначеної судової справи містять докази направлення ОСОБА_1 повідомлення про розгляд питання щодо поновлення ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження та копії оскаржуваної ухвали після її постановлення на поштову адресу, зазначену нею у заяві про перегляд заочного рішення, а також заявником в апеляційній скарзі, що свідчить про здійснення судом необхідних дій для забезпечення принципу рівності сторін.

Доказів, які б свідчили, про вчинення ОСОБА_1 усіх можливих та залежних від неї дій спрямованих на своєчасне одержання судового рішення, а також про те, що вона цікавилась розглядом справи та оскарженням рішення суду першої інстанції протягом зазначених шести років, заявник не надала.

Ураховуючи наведене, зазначені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а тому відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик