ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 646/2971/16-ц

Провадження № 22ц/790/361/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Хорошевського О.М., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року у складі судді Теслікової І.І. за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою, яку уточнювала під час судового розгляду справи та остаточно просила визнати поруку припиненою, в частині щомісячних платежів, які підлягають до сплати станом на 26 травня 2015 року, на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України.

Позовна заява мотивована тим, що на даний час ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору. За позовом провадження відкрито Ізюмським міськрайонним судом Харківської області. Позивач вважає, що порука за вказаним договором поруки в силу вимог закону припинилась в певній частині. Договором поруки строк припинення поруки не встановлений. Умовами договору строк припинення не встановлений, а договором про надання споживчого кредиту ( п.1.2.2, 1.3.3,4.2) визначено, що кредитні платежі мають сплачуватися шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів, враховуючи те, що погашення окремого щомісячного платежу визначені сторонами у договорі про надання споживчого кредиту, вони вважаються такими, що настали у відношенні кожного щомісячного платежу станом на останній день відповідного місяця, таким чином вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинного бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином з посиланням на закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, на думку представника позивача, договір поруки має бути припиненим в частині платежів, які підлягають до сплати станом на 26 травня 2015 року.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки термін виконання основного зобов'язання встановлений до 19 серпня 2022 року. Несплата чергового платежу, на умовах договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України надає кредитору право на пред'явлення вимог щодо повного погашення заборгованості. При укладанні договору поруки сторони не укладали будь-яких графіків платежів, натомість п.1.1,1.2 договору поруки сторонами підтверджено, що поручитель відповідає за повернення всієї суми кредиту, термін повернення якого становить 19 серпня 2022 року, якщо згідно основного договору не буде застосовано інший термін виконання такого зобов'язань (інший термін передбачений розділом 12 договору). Тобто, поручитель відповідає за всю суму кредиту, а не його частину чи виконання частинами, відтак припинення поруки в частині зобов'язань суперечить як суті поруки як способу забезпечення зобов'язань, так і умовам договору поруки. Крім того, положення ст. 559 ЦК України не передбачають можливості часткового припинення поруки. Припинення поруки пов'язується з настанням строку виконання основного зобов'язання, а не після строку виконання частинами. Отже, перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі 19 серпня 2022 року, або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 12 кредитного договору. Банком були направлені вимоги боржнику та поручителю, які залишені без відповіді та задоволення, та на протязі 6 місячного строку банк звернувся до останніх з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Апеляційна скарга обґрунтована аналогічними доводами зазначеними в обгрунтування позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року скасуванню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, а не про визнання поруки припиненою в частині платежів. Крім того, судом враховано, що термін виконання основного зобов'язання встановлений 19 серпня 2022 року. Несплата чергового платежу, на умовах договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України надає кредитору право на пред'явлення вимог щодо повного погашення заборгованості. При укладанні договору поруки сторони не укладали будь-яких графіків платежів, натомість п.1.1,1.2 договору поруки сторонами підтверджено, що поручитель відповідає за повернення всієї суми кредиту, термін повернення якого становить 19 серпня 2022 року, якщо згідно основного договору не буде застосовано інший термін виконання такого зобов'язань( інший термін передбачений розділом 12 договору). Тобто, поручитель відповідає за всю суму кредиту, а не його частину чи виконання частинами, відтак припинення поруки в частині зобов'язань суперечить як суті поруки як способу забезпечення зобов'язань, так і умовам договору поруки. Крім того, положення ст. 559 ЦК України не передбачають можливості часткового припинення поруки. Припинення поруки пов'язується з настанням строку виконання основного зобов'язання, а не після строку виконання частинами. Отже, перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі 19 серпня 2022 року, або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 12 кредитного договору. Банком були направлені вимоги боржнику та поручителю, які залишені без відповіді та задоволення, та на протязі 6 місячного строку банк звернувся до останніх з позовом про стягнення заборгованості.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року ПАТ «УкрСиббанком» та ОСОБА_2 20 серпня 2008 року укладений договір споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в сумі 24000 дол. США, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19 серпня 2022 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,85% річних.

Позичальник зобов'язався повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів. Графік погашення заборгованості передбачає щомісячні платежі.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0, 20 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 223920, відповідно до якого поручитель ОСОБА_1 зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань ОСОБА_2 в повному обсязі. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Відповідно п. 3.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за договором кредиту.

Згідно п. 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 19 серпня 2022 року, та відповідно до п.1.2 договору поруки поручителю відомий термін виконання основного зобов'язання до 19 серпня 2022 року. На день вирішення спору зобов'язання ОСОБА_2 не припинені, кредит не виплачено, що не заперечувалось представником позивача.

Матеріали мають вимоги банку як боржнику за № 30-11/8571 від 02 вересня 2015 року та і поручителю № 30-11/8572 від 02 вересня 2015 року, в яких зокрема було зазначено, що при невиконанні цих вимог, а саме погашення простроченого зобов'язання, на протязі 32 календарного дня з моменту їх отримання. Банк вимогатиме дострокове виконання зобов'язання щодо повернення всієї заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги.

Разом з тим, вказані вимоги були направлені без врахування п. 12.2 кредитного договору, яким передбачено, що зазначене у п.12.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінним з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 13 договору (а.с. 9, 43-45).

Як свідчать матеріали справи дані вимоги залишились без відповіді та задоволення.

26 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором( а.с. 58).

З позовної заяви вбачається, що станом на 11 листопада 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 18961, 15 дол. США та 13394,15 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Заочним рішенням Ізюмського районного суду Харківської області від 21 січня 2016 року позов задоволений. Ухвалою Ізюмського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року заочне рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 21 січня 2016 року скасоване. На даний час ухвалою Ізюмського районного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року провадження зупинено до розгляду даної справи.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано в ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості станом на 25 листопада 2015 року по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 серпня 2008 року із зазначенням дат і сум проведених позичальником і розподілу оплачених коштів між окремими видами нарахувань та виписку по рахунку № НОМЕР_1.

На виконання ухвали ПАТ «УкрСиббанк» надано довідки розрахунки, з яких вбачається, що останнє погашення по кредитному договору було здійснено 22 грудня 2014 року (а.с. 214)

Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції не врахував, що зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19 серпня 2022 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Останній платіж по кредитному договору було сплачено 22 грудня 2014 року. З позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 26 листопада 2015 року.

Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Цим правом скористався позивач, звернувшись 26 травня 2015 року з позовом до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11 є помилковим, враховуючи зазначену в ній правову позицію про те, що право поручителів підлягають захисту не шляхом припинення договору поруки, а шляхом визнання поруки припиненою.

Враховуючи, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) банк не звернувся до суду з позовом, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1,2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, то відповідно до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійснює розподіл судових втрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки № 223920 від 20 серпня 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 серпня 2008 року, в частині зобов'язань (щомісячних платежі), які підлягають до сплати станом на 26 травня 2015 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий -

Судді:

Повне судове рішення складено 10 квітня 2018 року.