Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/21623/16-ц

провадження № 61-30646св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у складі судді: Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

У липні 2017 року не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали суду, а саме для подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів про це.

27 вересня 2017 року від ОСОБА_6 до Апеляційного суду м. Києва було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року.

Клопотання було мотивоване тим, що ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_6 отримав 18 січня 2017 року та 20 січня 2017 року звернувся до Апеляційного суду м. Києва з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Вказував, що ухвала апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_6 не доставлена, а тому він не міг знати про існування недоліків та вчасно усунути їх. Проте ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року було визнано неподаною та повернуто.

Про існування цих ухвал апеляційного суду йому стало відомо при ознайомленні з матеріалами справи 21 липня 2017 року. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року ОСОБА_6 оскаржувати не став, оскільки вона не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою, та в межах розумних строків ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу повторно, усунувши недоліки.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження.

Ухвала мотивована тим, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, вказані у клопотанні про поновлення строку на оскарження, є неповажними. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року відповідач отримав 18 січня 2017 року, що підтверджується його розпискою (а. с.116). Тому останнім днем для подання апеляційної скарги на вказану ухвалу суду є 23 січня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 25 липня 2017 року (а. с. 143). При цьому, 20 січня 2017 року ОСОБА_6 вже звертався до Апеляційного суду м. Києва з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року повернуто.

При цьому суд відхилив посилання ОСОБА_6, що про існування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року про повернення апеляційної скарги він дізнався лише після ознайомлення з матеріалами справи 21 липня 2017 року, оскільки це не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. ОСОБА_6 не був позбавлений можливості у разі непогодження з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року оскаржити її в касаційному порядку.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 подав касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати і передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.При цьому посилався на те, що апеляційним судом порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що про існування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху йому було невідомо, у зв'язку з чим не мав можливості усунути вказані в ній недоліки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Оскільки вказані в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави для поновлення строку є неповажними, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржена ухвала залишена без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель