ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 643/3423/18

провадження № 22-ц/818/193/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

ім'я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року в складі судді Харченко А.М.,

у с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором позики в розмірі 46 839 грн. та 704 грн. 80 коп. - судового збору.

Позов мотивовано тим, що 13 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі Договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачу грошову суму в розмірі 1 800 доларів США. У розписці не зазначалося, на який строк надавалися грошові кошти. Він направив письмову вимогу (претензію) про повернення грошових коштів на ім'я ОСОБА_2 На момент складання вимоги про повернення грошових коштів, а саме - станом на 10 червня 2017 року курс гривні до долара США за 100 доларів складав 26 022 грн. Таким чином на теперішній час сума боргу складає 46 839 грн. 60 коп. Покладені на ОСОБА_2 обов'язки щодо повернення позики він не виконує. У зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 46 839 грн. 60 коп. та 704 грн. 80 коп. - судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладення Договору позики підтверджується завіреною копією письмової розписки від 13 листопада 2012 року, яка знаходиться в матеріалах справи. ОСОБА_2 своїх зобов'язань за борговою розпискою в добровільному порядку не виконав. Тому, на підставі норм статтей 226, 533 та 1049 ЦК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості за Договором позики в розмірі 46 839 грн.

14 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Харківської області. Посилаючись на підстави, викладені в статті 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, у зв'язку із пропуском строку позовної давності; вирішити питання про стягнення судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не позичав у ОСОБА_1 1 800 доларів США. Вказані грошові кошти ОСОБА_1 надав йому в якості авансу за торговий майданчик, про що і була складена відповідна розписка. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем ОСОБА_1 був пропущений. З 2012 року позивач ОСОБА_1 знав про наявність спірної розписки, але до суду із даним позов звернувся лише в березні 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2018 року в складі судді Котелевець А.В. відкрито апеляційне провадження у справі.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

02 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким надана належна оцінка. Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними. Відповідно до норм статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою (претензією) від 10 червня 2017 року про повернення коштів. Таким чином, строк позовної давності в даному випадку не сплинув.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що розписка від 13 листопада 2012 року є борговою, а правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами статтей 1046 - 1050 ЦПК України.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17.

Із розписки вбачається, що 13 листопада 2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 передплату в розмірі 1 800 доларів США (а. с. 5).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 пояснив, що вказана грошова сума є авансом за торговий майданчик, який позивач ОСОБА_1 мав намір придбати у ОСОБА_2

Отже, вказана розписка не є борговою. Між сторонами не виникли правовідносини, які регулюються положеннями статей 1046-1050 ЦК України.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим.

За правилами статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються стягнення суми в розмірі 1 800 доларів США, отриманих ОСОБА_2 в борг. В позовній заяві позивач посилається на норми статтей 1046-1050 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникають між сторонами за договором позики. З позовом про стягнення цієї суми як авансу ОСОБА_1 не звертався і не позбавлений такої можливості.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 1 056 грн., що документально підтверджено платіжним дорученням (квитанцією) № 42 від 14 серпня 2018 року (а. с. 30).

У зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та відмовою в задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 056 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року-скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в загальному розмірі 1 056 грн. (одна тисяча п'ятдесят шість грн.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова