Дата документу 20.11.2018 Справа № 2-6630/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №2-6630/10

Провадження №22-ц/807/824/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

стягувач - ОСОБА_3,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року в складі судді Гнатюка О.М. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Вербицької Людмили Григорівни щодо визнання неправомірними постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя) Вербицької Л.Г. щодо визнання неправомірними постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника та зобов'язання вчинити певні дії.

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя перебуває на виконанні виконавче провадження №47628573 по стягненню зі скаржника аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-6630 від 25.10.2010 р.

Станом на 1 травня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 59 738,53 грн., яка перевищує суму платежів за 6 місяців.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицької Л.Г. від 17 травня 2018 року ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно із виконавчим листом №2-6630, виданого 25.10.2010 р.

Також постановою головного державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицької Л.Г. від 17 травня 2018 року було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вважає ухвалені постанови державного виконавця незаконними, оскільки на момент винесення головним державним виконавцем постанов не минув шестимісячний строк з моменту внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», їх винесення суперечить ст. 58 Конституції України.

Окрім того, заявник вказує на те, що тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом не може бути застосовано до нього, оскільки він з 04.06.2018 року працює водієм автотранспортних засобів в ТОВ «МАКСТРЕЙДКОМПАНІ».

Вказане обмеження керуванням транспортним засобом перешкоджає виконанню трудових обов'язків скаржника.

Просив суд визнати протиправними постанови головного державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицької Л.Г. від 17 травня 2018 року про встановлення щодо ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, зобов'язати головного державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицьку Л.Г. скасувати вказані постанови.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано порушенням судом строків розгляду справи, наданням неналежної оцінки судом тому факту, що обмеження боржника у керуванні транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, оскільки він працює водієм у ТОВ «МАКСТРЕЙДКОМПАНІ», а також на момент винесення головним державним виконавцем оспорюваних постанов не сплинув 6-місячний строк з моменту внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», що суперечить ст. 58 Конституції України.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де зазначається, що боржник має значну суму заборгованості по сплаті аліментів, на яку нарахована пеня, ухиляється від виконання обов'язку щодо сплати заборгованості . Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норма матеріального та процесуального права, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу та ухвалу - залишити без змін. ( а.с.122-136).

Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області направила клопотання про розгляд справи за її відсутності ( а.с.118).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності державного виконавця, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця вчинені в межах його компетенції та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а заявником не наведено належних мотивів та не надано доказів того, що під час прийняття постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами та постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець діяв із порушенням вимог закону та не в межах наданих йому повноважень.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицькою Л.Г. знаходиться виконавчий лист №2-6630, виданий 25.10.2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2010 року і до повноліття дитини.

Довідкою головного державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицької Л.Г., затвердженою 30.03.2018 року начальником Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя 30.03.2018 року, підтверджується те, що згідно з вказаним виконавчим листом заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.04.2018 року складає 59 648,53 грн. (а.с.63-65).

17 травня 2018 року головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицькою Л.Г. прийнято постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно із виконавчим листом №2-6630, виданого 25.10.2010 року (а.с.25).

В цей же день, 17 травня 2018 року, головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицькою Л.Г. прийнято постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі за виконавчим листом №2-6630, виданим 25.10.2010 року (а.с.26).

Згідно із п. 9 ч. 3 статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно із ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Таким чином, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що згідно із наказом ТОВ «МАКСТРЕЙДКОМПАНІ» №39 від 04 червня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів з 05.06.2018 року (а.с.27), тобто після прийняття державним виконавцем 17.05.2018 року постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 не надав належних доказів того, що має тільки одну спеціальність та не може виконувати іншу роботу, і тому робота водієм в ТОВ «МАКСТРЕЙДКОМПАНІ» є його єдиним джерелом засобу для існування.

Такі обставини заявник не підтвердив суду ані відомостями про пошуки роботи та знаходження заявника на обліку в центрі зайнятості, ані документом про професію.

Крім того, з наданою ним копії трудової книжки вбачається, що він працював диспетчером з 02.03.2007 року по 30.09.2011року в ПП «Малекс Компані», а з 17.10.2011 року по 11.03.2015 року в ПП «Рона Ресурс» (а.с.28-29).

Отже, робота водія не є єдиним видом трудової діяльності ОСОБА_1, а належних та допустимих доказів того, що саме ця діяльність є основним джерелом засобів існування, ним суду не надано, а тому колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що виникнення у ОСОБА_1 заборгованості за період часу до набрання законної сили пунктом 2 частини дев'ятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" унеможливлює застосування до нього обмежень, передбачених цією нормою, оскільки з її змісту встановлення обмеження пов'язується з наявністю певного розміру заборгованості, а не з періодом часу, за який вона утворилась.

Доводи апеляційної скарги про порушення строку розгляду справи, не свідчить про неправильне вирішення судом спору по суті та не є достатньою підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанови державного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України прийнято відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, будь-які права боржника прийняттям цих постанов не порушено.

Встановивши, що боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця щодо тимчасово обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України були вчинені відповідно до вимог чинної редакції статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", суми сплачених аліментів не можуть забезпечити достатній рівень життя його неповнолітньої дітини, тому відсутні підстави для визнання незаконними дій державного виконавця щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України та скасування постанов державного виконавця.

З огляду на вищенаведене, та беручи до уваги недоведеність обставин про те, що встановлене обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка