ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Київ

справа № 371/1032/17

провадження № 22-ц/824/2464/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року у складі судді Капшук Л.О., повний текст складений 3 серпня 2018 року

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, який був власником житлового будинку по АДРЕСА_1. За життя, його батько неодноразово наголошував на те, що житловий будинок після його смерті залишиться йому, як меншому сину та оскільки інші діти забезпечені житлом.

Не дивлячись на це, на його здивування, в липні 2017 року він дізнався, що батько залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці, відповідачці у справі ОСОБА_2

Вважає, що заповіт складений з порушенням та є таким, що його складання не відповідало внутрішній волі покійного батька і його волевиявлення не було вільним, так як до складання заповіту відповідач неодноразово вчиняла психологічний тиск на спадкодавця та примушувала останнього скласти заповіт на неї, приводила його до сільської ради декілька разів у стані сп'яніння. Тому просив визнати вищезазначений заповіт, складений на користь відповідачки ОСОБА_2, недійсним.

Відповідач проти позову заперечила, зазначила, що мала з померлим батьком добрі відносини, до дня смерті вона його постійно відвідувала. Жодного тиску на батька щодо складання заповіту не чинила, він постійно говорив, що хоче у такий спосіб розпорядитися будинком, тому вона погодилась і пішла з ним до сільської ради для складання заповіту.

Представник третьої особи Македонської сільської ради Миронівського району Київської області сільський голова Авраменко В.Г. вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими. Суду пояснив, що претензій до поведінки відповідачки не має. Бачив, як померлий приходив до сільської ради для складання заповіту та заходив до секретаря сільської ради.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу яку мотивує тим, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування всіх обставин справи, не надано належної оцінки поясненням секретаря сільської ради щодо вчинення оскаржуваного заповіту, яка своїми діями спонукала спадкодавця до складання заповіту та з порушенням законодавства щодо вимог складання заповіту засвідчила його. Також судом не взято до уваги покази свідків, які вказували що за життя ОСОБА_3 неодноразово скаржився на відповідачку, суд не надав належної оцінки самого підпису спадкодавця в заповіті, який є скривленим і нечітким, що свідчить про те, що ОСОБА_3 вчинив підпис не усвідомлюючи своїх дій, тому просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на скаргу не надходило.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_5 заперечував проти скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Треті особи, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не з'явились, причин неявки не повідомили, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

За життя, а саме 22 січня 2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Македонської сільської ради Миронівського району Київської області, яким заповів все належне йому майно відповідачці ОСОБА_2 (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215 ЦК України).

За вимогами ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 45 Закону України &quer;Про нотаріат&quдо; при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Згідно із статтею 78 Закону України &qu,";Про нотаріат&q?з ; нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. На угоді може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалась за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

Відповідно до п.2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися у зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчиненими поза вказаним приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та /або/ не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що при посвідченні спірного заповіту не було порушено вимог Цивільного Кодексу України, Закону України &q?ог;Про нотаріат&q?кс;, Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, а тому дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, щовнаслідок психологічного тиску з боку відповідачки волевиявлення батька не було вільним.

Доводи апелянта у скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки належних та допустимих доказів того, що під час складення заповіту ОСОБА_3 перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними та волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі не надано та і не зазначено. В даному випадку покази свідків та посилання позивача що, підпис спадкодавця в заповіті є скривленим і нечітким, неможна вважати належними, допустимими та достатніми доказами в розумі ст.ст.77-80 ЦПК України.

Інші наведені в скарзі доводи апелянта висновків суду не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :