ЄУН № 336/7153/17
пр. № 2/336/686/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вказавши, що позивач є власником будинку № 13 по вул. Тверська у м. Запоріжжя, який успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 У вказаному будинку зареєстрована проживаючою, але фактично ніколи не мешкала відповідач ОСОБА_2, яку на прохання відповідача зареєструвала мати позивача. Оскільки відповідач не мешкала ніколи в будинку, а реєстрація її за вказаною адресою збільшує розмір сплати за житлово-комунальні послуги, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком № 13 по вул. Тверська у м. Запоріжжя.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком. По суті пояснила, що ОСОБА_2 мешкала по сусідству та товаришувала з матірю позивача ОСОБА_3 Маючи намір продати будинок та переїхати на проживання до іншого міста, ОСОБА_2 знялась з реєстрації у своєму будинку та попросила ОСОБА_3 надати дозвіл на її реєстрацію у будинку № 13 по вул. Тверській у м. Запоріжжя, на що ОСОБА_3 погодилась. Однак, фактично ОСОБА_2 у будинку ніколи не мешкала, а невдовзі поїхала з м. Запоріжжя та де вона мешкає на цей час позивачеві не відомо. Після смерті матері ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок, у звязку з чим і звернулась до суду з відповідним позовом, вказуючи, що ОСОБА_2 ніколи не була членом родини позивача та на цей час до таких не відноситься, тож фактично права користування будинком не має.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у звязку з відсутністю відомостей про фактичне місце проживання (перебування), у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідач не направила до суду відзиву на позовну заяву, а також не заявила будь-яких клопотань, не надала доказів.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

В ході розгляду справи позивачем заявлено клопотання про допит свідків, яке задоволено судом.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що мешкає у будинку № 10 по вул. Тверській у м. Запоріжжя. ОСОБА_2 колись мешкала по сусідству, однак, вона ніколи не мешкала у будинку № 13 по вул. Тверській у м. Запоріжжя. Декілька років тому ОСОБА_2 поїхала з м. Запоріжжя.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомив, що приходиться сином позивачеві та онуком попереднього власника будинку ОСОБА_3 За життя його бабусі ОСОБА_3 надала дозвіл на реєстрацію ОСОБА_2 у будинку № 13 по вул. Тверській у м. Запоріжжя, оскільки ОСОБА_2 продавала свій будинок. Післяпродажу будинку ОСОБА_2 поїхала з м. Запоріжжя, чому не анулювала свою реєстрацію, свідку не відомо, але фактично ОСОБА_2 у будинку ніколи не мешкала.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що мешкає постійно в будинку № 15 по вул. Тверській у м. Запоріжжя. ОСОБА_2 ніколи не мешкала у будинку № 13 по вул. Тверській у м. Запоріжжя. Про причини та обставини реєстрації ОСОБА_2 у вказаному будинку свідку нічого не відомо.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 належить будинок № 13 по вул. Тверська у м. Запоріжжя на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2017 року посвідченого державним нотаріусом Пятої запорізької державної нотаріальної контори. (а.с. 6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2017 року будинок № 13 по вул. Тверська у м. Запоріжжя зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 (а.с. 7).

На час розгляду справи в будинку зареєстрована проживаючою відповідач ОСОБА_2 з 2011 року, що підтверджено довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (а.с. 21).

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Статтею 406 ЦК України визначено, що сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

З досліджених судом доказів, показів свідків та пояснень позивача вбачається, що за згодою колишнього власника будинку ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою, але фактично в будинку ніколи не мешкала.

Позивач вказала та це нічим не спростовано, що ОСОБА_2 на є та не була членом її родини та особисто позивач ніколи дозволу на проживання ОСОБА_2 у будинку не давала, тож будь-яких законних підстав для користування будинком відповідач не має.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами, тож вважає можливим застосувати обраний позивачем спосіб захисту прав, а саме визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком.

За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування будинком № 13 по вул. Тверська у м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаємо наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, відомості про індивідуальний ідентифікаційний номер відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк