Справа № 462/2502/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Залізничний районний суд міста Львова у складі головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Ящук К.В., за участю позивача- відповідача ОСОБА_1, представника позивача-відповідача ОСОБА_2, відповідача - позивача ОСОБА_3, представника відповідача - позивача ОСОБА_4., представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, орган опіки та піклування в особі Залізничної районної адміністрації, про визнання права користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач-відповідач ОСОБА_1 8.06.2017 року звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона проживає та зареєстрована разом з неповнолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі АДРЕСА_1, яка була надана її батькові ОСОБА_8 на підставі ордера № 618 від 06.07.1979 року на сім'ю з чотирьох осіб: батька, її, брата та матері. Згідно до ордера квартира складається з двох кімнат площею 28,1 кв.м., загальною - 49,8 кв.м. 25.04.2003 року ОСОБА_8 одружився з відповідачем ОСОБА_3, яка стала проживати без її згоди в квартирі та народила сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Її батько ОСОБА_8 почав здійснювати прибудову до квартири для її розширення. 04.02.08 року розпорядженням Залізничної райадміністрації м.Львова № 97 ОСОБА_8 погоджено технічну можливість експлуатації перепланованої і розширеної квартири за рахунок прибудови. У зазначеному розпорядженні вказано, що квартира до перепланування і розширення складалась з двох житлових кімнат площею14,5 м2 та 15,4 кв.м., кухні 5,6кв.с., коридорів площею 3,7,5,9 кв.м., поєднаного санвузла 3,4кв.м.,загальна площа 49,8кв.м, житлова -29,0 кв.м. Одночасно ОСОБА_8 адміністрація зобов'язала вчинити певні дії та здати в експлуатацію добудову через інспекцію держархбудконтролю. Добудову в експлуатацію не було прийнято, не вирішено питання щодо дозволу користування земельною ділянкою, та будівництво не прийнято в експлуатацію. ОСОБА_8.ІНФОРМАЦІЯ_3 помер і після його смерті вона звернулась у Залізничну адміністрацію із заявою про укладення з нею договору найму на квартиру площею та кількістю кімнат, як зазначено у ордері. До цього часу договір не був укладено, так як внаслідок самоуправного перепланування квартири ОСОБА_8, заклавши двері кімнати, приєднав її до добудови чим утворив окреме житлове приміщення, тим самим він зменшив житлове приміщення, яке належить громаді і в даний час фактично квартира складається з однієї житлової кімнати. Відповідачка зі своєю дитиною без реєстрації проживає у добудові, веде окреме господарство і членом її родини ніколи не була. Основним наймачем квартири до теперішнього часу є ОСОБА_8 Працівники адміністрації погоджуються укласти договір найму на однокімнатну квартиру та не приймають ніяких заходів про повернення самоуправно відчуженої кімнати, яку приєднано шляхом закладення дверей до самочинно влаштованої прибудови і належить громаді. Вона разом з сином проживає в одній кімнаті, площею, яка не відповідає встановленій ст.47 Житлового Кодексу нормі. Заклавши двері її батько ОСОБА_8 та відповідач позбавили її і сина можливості користуватись квартирою. Просить суд ухвалити рішення про демонтаж у квартирі АДРЕСА_1 самочинно закладені двері кімнати площею 14,5 кв.м. та виселити відповідачку з всіма членами її сім'ї із самоуправно зайнятої кімнати.

Відповідач -позивач ОСОБА_3 надала зустрічний позов, в якому зазначила, що вселилася у спірне приміщення як член сім'ї основного квартиронаймача, зі згоди інших наймачів, тривалий час у ній проживає, приймає участь у її утриманні, тут народився та проживає її син ОСОБА_10. Спірна квартира була надана гр. ОСОБА_8 у розрахунку на сім'ю із чотирьох осіб, однак в подальшому зберегли реєстрацію лише сам ОСОБА_8, як основний квартиронаймач, та його дочка ОСОБА_1, відповідачка у справі. ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї та ОСОБА_8 народився син ОСОБА_10, який з самого народження був зареєстрована у спірній квартирі. 25 квітня 2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_8 та у грудні 2008 року була зареєстрована у спірній квартирі як член його сім'ї. Вони з чоловіком вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги з сімейного бюджету. Вважає, що вона та її син ОСОБА_10 набули рівного з іншими квартиронаймачами права користування спірним житлом. Вона проживала в квартирі зі згоди позивача-відповідача ОСОБА_1, яка жодного разу не висловлювала своїх заперечень з цього приводу, не зверталася до суду з приводу порушення її права, хоча їй було відомо про її реєстрацію, оскільки брала щорічну довідку про склад сім'ї та прописку для отримання соціальної допомоги, як мати-одиначка. Звертаючись до суду через 9 років, позивач-відповідач ОСОБА_1 порушила встановлений 3-річний строк звернення до суду. За життя ОСОБА_8 здійснив реконструкцію квартири за рахунок приєднання частини балкону загального користування, підвальних приміщень та прибудови. ОСОБА_8 були закладені двері між двома кімнатами. Таким чином, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 отримала у своє розпорядження окрему квартиру, не заперечуючи проти цього, та переїхала у квартиру № 7, яка складалася з 1-ї кімнати, відразу після проведення реконструкції. Після завершення робіт ОСОБА_8 зайнявся питанням узаконення реорганізації, але не зміг її завершити у зв'язку із своєю смертю ІНФОРМАЦІЯ_3. Після його смерті вона з метою узаконення проведеної реорганізації звернулася до Залізничного районного суду м. Львова. Заочним рішенням від 03.10.2011 року частину спірної квартири (а саме одну житлову кімнату площею 15,4 кв. м.) разом з приєднаними підвальними приміщеннями і добудовою було виділено в окремий об'єкт нерухомості, якому присвоєно номер 7А. Також за нею було визнано право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1. Оскільки вона фактично проживала разом з малолітнім сином у квартирі № 7А, відповідно вона знялася з реєстрації у спірному житлі та зареєструвалась у квартирі № 7А. Приблизно через рік після постановлення рішення Львівська міська рада звернулася до Залізничного суду із заявою про перегляд заочного рішення від 03.10.2011 року. 17 грудня 2012 року заочне рішення було скасоване, в подальшому вона написала заяву про залишення її заяви без розгляду. Разом з тим вона звернулася до позивача-відповідача ОСОБА_1 з пропозицією вирішити спір у мирному порядку. Однак та відмовилася. З моменту скасування заочного рішення від 03.10.2011 року жиле приміщення, у якому вона проживає разом с сином ОСОБА_10, втратило свій статус окремого об'єкту нерухомості. Разом із тим воно знову стало частиною спірної квартири АДРЕСА_1 На даний час вона проживає у приміщенні, яке є невід'ємною частиною спірної квартири. 13 червня 2017 року вона народила доньку ОСОБА_11, є одинокою матір'ю та спірне житло також є єдиним місцем проживання її та її дітей. Вважає, що вона та її діти мають право на проживання в спірній квартирі, відсутність реєстрації порушують їх права. Просить суд визнати за нею та її дітьми право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 15 січня 2018 року об'єднано первісний та зустрічний позов в одне провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, зазначила, що їй 2 роки тому стало відомо, що по документам квартира на теперішній час значиться як двокімнатна, а по факту вона однокімнатна, прохід в кімнату був закладений в 2007-2008 роках. Вона сплачує всі комунальні послуги. З 2001 р. до 2005 року вона не проживала у спірній квартирі, проживала у брата за адресою АДРЕСА_2, а в 2005 році вона повернулась проживати у спірну квартиру разом з дитиною. Її мати у спірній квартирі не проживала з 2000 року, місцем її реєстрації є м.Жовква. Відповідач ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі з початку як співмешканка, батько не питав її дозволу на проживання відповідачки ОСОБА_3 у спірній квартирі, вона спала у прохідній кімнаті, а батько з відповідачкою ОСОБА_3 в другій кімнаті. Батько за життя її ображав, вона його боялась. Саме проживання ОСОБА_3 з дитиною в спірній квартирі заважало їй в ній проживати. Після реконструкції вона має окремий хід на сходи, одна користується кухнею. Просила задовольнити її позовні вимоги, у зустрічному позові відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала первісний позов, зазначила, що позивачці у 2014 році стало відомого, що фактично квартира складається з однієї кімнати за рахунок того, що заклали двері. Вважає, що відповідач не має права проживати в спірній квартирі, оскільки не проживала як членом сім'ї позивачки, не вели спільного господарства. Просила позовні вимоги задовольнити, у зустрічному позові відмовити.

Відповідач -позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнала первісний позов, зазначила, що познайомилась з ОСОБА_8 у 2001 р. на роботі, він запропонував їй жити разом у спірній квартирі, зазначив, що його дорослі діти проживають окремо. Вона приходила у квартиру, бачила, що нема сторонніх речей. У 2003 році вона народила від нього сина, і з цього часу стала постійно проживати у спірній квартирі. У 2005 році прийшла ОСОБА_1, стала проживати, просила, щоб їй купили житло. Стали разом займатися ремонтом квартири, здійснили прибудову, кухню, коридор, зробили окремий вхід з подвір'я. Реконструкцію квартири закінчили у 2006році. Позивач-відповідач ОСОБА_1 давала свою згоду на реконструкцію в офіційні інстанції. Разом з чоловіком ОСОБА_8 вони вели окреме господарство від ОСОБА_1, комунальні послуги сплачував її чоловік, квартира обладнана одним електролічильником. У кінці 2007 року чоловік зареєстрував їх житло як окреме, а саме як квартиру АДРЕСА_1 У 2011 р. ОСОБА_8 помер. Вона стала займатися належним оформленням права власності, у 2013 році за рішенням суду було визнано право власності за нею, з чим не погодилась позивач-відповідач ОСОБА_1, рішення суду було скасовано. За життя ОСОБА_8 відповідач за її позовом ОСОБА_1 не висувала ніяких претензій до неї, були нормальні дружні відносини, разом святкували дні народження. Зараз вона проживає з двома дітьми, дитина ОСОБА_11 малолітня, іншого житла немає . Сплачує за фактичне зайняте житло комунальні послуги, електролічильник встановлений один на всю жилу площу квартиру. Просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_4. в судовому засіданні первісний позов не визнала, зазначила, що позивач ОСОБА_1 тільки в 2017 році звернулась до суду про усунення перешкод та виселення, що підтверджує визнання нею законного права користування житловою площею спірної квартири ОСОБА_3 Предметом спору, що розглядався в суді стосувався узаконення реконструкції квартири, відводу земельної ділянки під прибудови, сторонами спору буда районна адміністрація. Суд тільки узаконив порядок користування. Наміру проживати разом з ОСОБА_1 на одній жилій площі відповідач- позивач ОСОБА_3 не має, в квартирі встановлені окремі лічильники, для сплати комунальних послуг за фактично займану сторонами житлову площу, окрім лічильника за електропостачання, та ОСОБА_3 регулярно сплачує комунальні послуги. Вважає, що ОСОБА_3 з дітьми на законних підставах проживає в спірній квартирі, виселенню не підлягає. Просила у первісному позові відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Представник Залізничної районної адміністрації як орган опіки та піклування ОСОБА_5 в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, вважає, що порушуються права дітей, просила у первісному позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Іваненко О.В. підтримала первісний позов в частині демонтажу, в іншій частині первісного позову та у зустрічному позові поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_13. в судовому засіданні зазначив, що проживає по-сусідству зі сторонами в квартирі №15 в одному з ними будинку, на другому поверху. ОСОБА_8 бив свою першу дружину, а коли ОСОБА_8 привів нову дружину в квартирі відчувались сварки. Він не чув, щоб ОСОБА_1 жалась на те, що двері замуровані. В будинку ніхто не робив прибудову, крім ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 її колега по роботі, колегували з 2008-200 9року. Їй відомо, що батько ОСОБА_11 у 2000хх роках зробив перепланування квартири, зробив прибудову. Вона заходила у квартиру до ОСОБА_1 через під'їзд. В її квартирі вона ніколи не бачила ОСОБА_3. В прибудові вона ніколи не була та їй невідомо чи жила там ОСОБА_3 чи ні. Однак бачила двічі батька ОСОБА_1, він з прибудови кликав свою колишню дружину.

Вислухавши пояснення сторін, що приймали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Стаття.47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Згідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч.2 цієї ж статті до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч.3 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст..81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За ст. 79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно до довідки за №2885 від 22.12.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 2 осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_7, основним наймачем визначений ОСОБА_8 згідно ордеру 618 від 6.07.1979року. Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 40,50 кв.м, житловою 28.10 кв.м.

Згідно Акту обстеження, складеного ЛКП «Граніт» 26.12.2016 р., з виходом на місце в квартиру АДРЕСА_1 на момент обстеження встановлено, що квартира складається з однієї житлової кімнати площею 14,4 м2, кухні 5,0 м2, санвузла 3,4 м2, коридору 3,1 м2, загальна площа 25,9 м2.

Як вбачається з довідки ЛКП «Привокзальне» від 28.10.2009 року ОСОБА_3 та її син ОСОБА_10, 2002 року народження, зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_7 з грудня 2008 року.

Наявність реєстрації ОСОБА_3 та її сина в спірній квартирі з 2008 року не оспорювалась сторонами по справі.

Відповідно до ч.2 ст.17 ЦК місцем проживання неповнолітніх , які не досягли 15 років визнається місце проживання їхніх батьків.

Згідно з роз'ясненнями, даними Пленумом Верховного Суду України у п.9 Постанови №2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України (із змінами, внесеними постановами №2 Пленуму від 10 березня 1989 р. та №3 від 25 грудня 1992 року (при розгляді спорів про право користування житловим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясовувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

При вирішенні спору суд враховує, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 основний наймач квартири ОСОБА_8 знаходився з 25 квітня 2003 року у шлюбі з відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

Сторонами не оспорювався той факт, що основний наймач ОСОБА_8 проживав однією сім'єю з ОСОБА_3 у спірній квартирі , вів спільне господарство.

Посилання позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач ОСОБА_1 вселилась у спірну квартиру та була зареєстрована без її на то згоди суд не приймає до уваги у зв'язку з відсутністю доказів, враховуючи значно тривалий час її реєстрації та фактичного проживання у спірній квартирі як члена сім'ї основного наймача. Будь-яких вимог з часу її проживання з 2003 року позивач ОСОБА_1 до неї не висувала. Крім того, позивачу-відповідачу ОСОБА_1 достеменно було відомо, що основний наймач ОСОБА_8, а в подальшому після його смерті, і відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, займались реконструкцією спірної квартири та її узаконенням, про що обов'язково подаються відомості про реєстрацію всіх мешкаючи осіб. Також позивач ОСОБА_1 не оспорювала ствердження відповідача за її позовом ОСОБА_3, що позивач є матір'ю- одиначкою та у зв'язку з цим вона щорічно подавала відомості в органи соцзахисту про склад сім'ї та їх реєстрацію.

Суд враховує, що відсутність реєстрації відповідача ОСОБА_3 та її дітей в спірній квартирі на час розгляду справи пов'язана не з її волевиявленням, а у зв'язку з втратою об'єкта нерухомості статусу самостійного окремого об'єкту, та у зв'язку з чим її було знято з реєстрації без її відома та без її на то згоди.

Стосовно вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом демонтажу у квартирі АДРЕСА_1 самочинно закладених дверей, суд вважає, що вони підлягають відмові, оскільки такі вимоги має право висувати тільки територіальна громада, у власності якої перебуває спірна квартира. Однак таки вимоги про демонтаж ОСОБА_3 міська рада не висуває. Крім того, суд враховує, що двері закладав померлий ОСОБА_8, а ні відповідач ОСОБА_3 за згодою позивача ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 необґрунтованим та таким, що підлягає відмові.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 підлягає задоволенню, суд визнає за нею та її дітьми право користування житловою площею спірної квартири АДРЕСА_1

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування житлом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_11 право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1 у м. Львові.

Судові витрати покласти на позивача-відповідача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 16.11.2018 року.

Суддя: Н.М.Румілова