Справа № 554/8696/17
Провадження № 2/550/131/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року смт.Чутове

Суддя Чутівського районного суду Полтавської області Антонов А.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформацію та її спростування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 із зазначеним позовом.

До початку розгляду справи по суті головуючий у справі суддя Антонов А.А. надав заяву про самовідвід, яка обґрунтована тим, що відповідачем у справі є ОСОБА_2, суддя Октябрського районного суду м. Полтави, з якою він особисто знайомий тривалий час та з якою у нього склались дружні відносини: він, як заступник голови Чутівського районного суду Полтавської області, неодноразово спілкувались у службових питаннях з ОСОБА_2, яка на той час працювала помічником голови апеляційного суду Полтавської області, та приймала участь в проведенні перевірок діяльності Чутівського районного суду Полтавської області, у т.ч. безпосередньо перебуваючи в Чутівському районному суді Полтавської області. Після того, як ОСОБА_2 стала працювати на посаді судді Октябрського районного суду м. Полтави, неодноразово разом приймали участь в семінарах та нарадах, під час яких спілкувались. Під час особистого знайомства та контактування, у нього сформувалось ставлення до ОСОБА_2, і дана обставина, в разі розгляду справи під його головуванням та винесенням рішення про повну або часткову відмову в задоволенні позову, може викликати сумнів в його об'єктивності та неупередженості.

В п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 39 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності повинна визначатися за суб'єктивними та об'єктивними критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про безсторонність суду.

Відповідно до п. 26 рішення Європейського суд з прав людини «ОСОБА_3 проти Бельгії» «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Відповідно до п. 104 рішення Європейського суду з прав людини «ОСОБА_4 проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (справи «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (справи «Бєлілос проти Швейцарії» та «Очолан проти Туреччини») і застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд (справи «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

Згідно п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

При винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв'язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв'язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах «розсудливого спостерігача». В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді визначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» у п. 5 передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

За викладених обставин, з метою забезпечення об'єктивного та неупередженого розгляду справи безстороннім судом та запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необ'єктивності та упередженості в розгляді вказаної справи, приходжу до висновку про наявність достатніх підстав стверджувати, що ставлення головуючого у справі судді Антонова А.А. до ОСОБА_2, яке сформувалось під час його особистого знайомства та контактування, може викликати сумніви в його об'єктивності та неупередженості у разі винесення рішення про повну або часткову відмову в задоволенні позову, а також законності постановленого судового рішення у справі, вважаю, що заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 33, 36, 39, 40 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву судді Антонова А.А. про самовідвід задовольнити.

Справу передати до канцелярії Чутівського районного суду Полтавської області для визначення іншого судді в порядку, передбаченому ст.ст. 14 та 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Антонов