Номер провадження: 22-ц/785/277/18
Номер справи місцевого суду: 2-339/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Терракс» ЛТД про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року,

встановила:

В березні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання. Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Приморського районного суду від 30.09.2013 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Терракс» ЛТД на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1338977,13 грн. Вирішено питання судових витрат. Зазначене рішення суду набрало законної сили 11.10.2013 року. Проте виконавчі листи про стягнення з відповідачів заборгованості та судових витрат були отримані позивачем лише 05.12.2016 року, строк їх предявлення до виконання сплив 11.10.2016 року, що позбавило позивача можливості своєчасно предявити їх до виконання. Зазначено, що 03.07.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з заявою про видачу копії рішення, що набрало законної сили, та виконавчих листів, однак отримав лише копію судового рішення з відміткою про те, що рішення не набрало законної сили, в той час, як, згідно з виконавчим листом, рішення набрало чинності 11.10.2013 року, просив поновити пропущений строк для предявлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 19 вересня 2017 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання залишено без задоволення.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Укросцбанк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановку нової, про задоволення заяви.

Апелянт в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду від 30.09.2013 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Терракс» ЛТД на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1338977,13 грн. Вирішено питання судових витрат. Зазначене рішення суду набрало законної сили 11.10.2013 року.

Судом також встановлено, що після набрання рішення законної сили ПАТ «Укросцбанк» неодноразового, а саме - в березні, липні 2014 року, в серпні 2015 року, в грудні 2016 року звертався до суду з заявами про видачу копії рішення суду та видачу виконавчих листів. На вказані заяви судом позивачу направлялися та відповідно надавалися копії судового рішення та виконавчі листи про стягнення заборгованості та судових витрат (т.1 а.с.210, 212, 214, 217). Проте виконавчі листи не були своєчасно предявлені ПАТ «Укросцбанк» до виконання.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції Закону, що діяла станом на час ухвалення рішення суду), виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до ст. 371 ЦПК України (в редакції Закону, що діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції), стягувачам, які пропустили строк для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Аналогічна норма міститься і в ст. 433 ЦПК України, діючого на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Отже, при розгляді даної категорії справ суд повинен зясувати причини, саме за яких стягувач пропустив строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність. При цьому необхідно враховувати, що поважними є причини, повязані саме з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певних дій.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, які є невідємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України» та багато інших).

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на предявлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.

Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та предявлення його до примусового виконання.

Оскільки позивачем не доведено обєктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення певних процесуальних дій щодо предявлення виконавчих листів для примусового виконання у встановлений законом строк, суд зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про неповажність зазначених ПАТ «Укрсоцбанк» причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання та наявність правових підстав про відмову у задоволенні заяви,вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Крім того, як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на те, що він намагався врегулювати питання щодо заборгованості з боржником шляхом добровільного погашення заборгованості, посилаючись на заяву ОСОБА_2 про реструктуризацію від 31.01.2012 року, відповідь на звернення ОСОБА_2 29.02.2012 року, копію службової записки від 15.03.2012 року. Проте, зазначені доводи скарги також не можуть прийматись до уваги, оскільки рішення у справі було ухвалено судом першої інстанції 30.09.2013 року.

Інших поважних підстав для поновлення строку для предявлення виконавчих листів до виконання ПАТ «Укрсоцбанк» в апеляційній скарзі не зазначено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 22 лютого 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_4