Справа № 396/1545/18
Провадження № 2/396/624/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Шепетько Володимир Іванович

при секретарі Очеретньої М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новоукраїнка справу №396/1545/18 за позовом Органу опіки і піклування виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради в особі служби у справах дітей в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вказаним позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування якого посилається на те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. До 12.08.2018 року проживали за адресою: АДРЕСА_1, в даний час проживають за адресою: АДРЕСА_2. 09.08.2018 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради надійшло повідомлення з КНП "Центр первинної медико - санітарної допомоги" Новоукраїнської районної ради про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебуваючи разом з дитиною ОСОБА_2 за місцем мешкання по АДРЕСА_1, діючи умисно, систематично не виконував покладені на них батьківські обов'язки щодо піклування про здоров'я та фізичний розвиток своєї малолітньої дитини. Не забезпечували належне та достатнє харчування даної дитини, а також спеціалізоване лікування.

Зокрема, з березня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не допускали медичний персонал для огляду їх малолітнього сина ОСОБА_2 Крім того, під час патронажу над дітьми, при відвідуванні 09.08.2018 року медичними працівниками Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Новоукраїнської районної ради малолітнього ОСОБА_2 для огляду, батько ОСОБА_3 категорично відмовився впускати їх у будинок. Лише в ході бесіди погодився показати медичним працівникам свого сина ОСОБА_2, який перебував у тяжкому стані, був забруднений, виснажений, мав прояви психо-моторного розвитку, гіпотрофію тяжкого ступеню (кахексія), залізо-дефіцитну анемію з ознаками недоглянутості. Проте, на рекомендацію медичних працівників щодо термінової госпіталізації малолітнього ОСОБА_2 на стаціонарне лікування, батьки категорично відмовилися.

Разом з цим, у ході перевірки працівниками Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради оцінки потреб дитини та цільового використання допомоги при народженні дитини відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено, що кошти сім'я ОСОБА_3 витрачає нецілеспрямовано, на задоволення власних потреб. На момент перевірки не пред'явлено для огляду ні продуктів харчування для дитини, ні дитячих сумішей тощо.

Таким чином, своїми умисними систематичними протиправними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 упродовж червня - серпня 2018 року злісно не виконували встановлених законом обов'язків по догляду за дитиною, що проявилось у невжитті заходів щодо її лікування, безпідставному обмеженні в харчуванні та штучному створенні незадовільних побутових умов, що призвело до ряду захворювань малолітнього ОСОБА_2 у вигляді гострого фарингіту, затримки фізичного розвитку - дистрофії, гострого бронхіту, гострої позалікарняної правобічної пневмонії, дисбіозу кишківника, гепатомегалії, мінімальної мозкової дисфункції, церебрастенічного синдрому, ентеробіозу.

У результаті неналежного догляду за дитиною, систематичного ухилення з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від виконання покладених на них обов'язків по догляду та утриманням малолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, спричинено тяжкі наслідки здоров'ю дитини у вигляді: гострого фарингіту, затримки фізичного розвитку - дистрофії, гострого бронхіту, гострої позалікарняної правобічної пневмонії, дисбіозу кишківника, гепатомегалії, мінімальної мозкової дисфункції, церебрастенічного синдрому, ентеробіозу, та відповідно до ухвали Новоукраїнського районного суду від 10.08.2018 року про надання дозволу на проникнення до житла та володіння особи працівники служби госпіталізували вказану дитину до Кіровоградської обласної дитячої лікарні.

Наразі Новоукраїнським ВП ГУНП проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України.

Ухвалою суду від 22.08.2018 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 05.09.2018 року.

05.09.2018 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 25.09.2018 року.

Представник позивача Спринсян О.В. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити, додатково пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раптово змінили місце проживання, а тому виклики на засідання комісії з питань захисту дітей здійснювалися за номерами мобільних телефонів та через представників Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району, проте жоден із відповідачів на засідання комісії не з'явився.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання з'явився, позов заперечив, вважаючи судову справу "політичним замовленням" як проти активіста та борця із коруппцією, ствердив, що він належно виконував свої батьківські обов'язки, а дитина схудла або через спеку влітку, або через вроджену хворобу, або через незаконнім медичні досліди над його сином в перші дні його народження. Він працює неофіційно, хоча й не сплачує податки, бо не вважає себе зобов'язаним поповнювати народну казну із власних коштів, він заробляє достатньо коштів, близько 10 тис. грн на місяць, здійснив ремонт нового помешкання, висунув претензії щодо позбавлення його родини будь-якої допомоги із боку держави, він не вважає себе винним у захворюванні свого сина, переклавши вину на сторонніх осіб, вважає Орган опіки та піклування виконкому Новоукраїнської міської ради неналежним позивачем, а Новоукраїнський ра онний суд - таким, який не має права здійснювати відносно нього судочинство, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання з'явилася, будь-яких конкретних пояснень не повідомила, просить повернути їй дітей.

Представники відповідачів вважають позов надуманим, таким який не підтверджений належними доказами, неодноразово заявлявши відвід головуючому з тих підстав, що останній вирішував клопотання відносно ОСОБА_3 по сфабрикованомій справі по обранню щодо нього запобіжних заходів по ст.166 КК України, вважають стан дитини таким, який не пов'язаний із виною батьків, вважають свідка ОСОБА_9 зацікавленою та неправдивою у своїх показаннях. оскільки вони бажає приховати свою некомпетентність та халатність. Посилаються на відсутність висновків судмедекспертів про причини стану здоров'я та наявних захворювань у дитини, просять відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи служби у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області Миронескул Л.О. позов підтримала в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що був телефонний дзвінок до лікарні від відповідача по справі ОСОБА_3, який повідомив, що потрібно оглянути його дитину. В серпні 2018 року вона разом із ОСОБА_11 виїхали за вказаною адресою, але ОСОБА_3 їх до будинку не впускав. Ними було повідомлено до органів поліції, та в службу у справах дітей при Новоукраїнській РДА. Коли за ухвалою суду вони приїхали до будинку, відповідач знову почав чинити опір, щоб вони не зайшли до будинку, коли вони увійшли до будинку, ними було виявлено Владика, який перебував в манежі, збитого з дощок власноруч, схожому на собачу будку. Він був у жахливому стані, такого вона ніколи не бачила, і сказала що дитину терміново потрібно госпіталізувати до лікарні, він сказав, що буде лікувати дитину в місті Кіровограді, потім запропонував, щоб вони лікували Владика у нього вдома, вона йому в цьому відмовила. Дитину було вилучено примусово, всупереч бажанню дітей, та доставлено до Новоукраїнської лікарні, після чого до Кіровоградської обласної дитячої лікарні. Дитина перебувала в жахливому стані, вага дитини була критичною - 7кг. 400 гр., велике виснаження, вторинна пневмонія, постійно просив хліба, тому що окрім кусочка хлібця йому нічого їсти не давали. Був поставлений дитині діагноз - загальне виснаження, гіпоксія.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 10.08.2018 року №6725, в тім, що гр. ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1, до складу сім'ї входять дружина ОСОБА_4, 1983 р.н. та малолітні діти: ОСОБА_5, 2008 р.н., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, 2014 р.н. та ОСОБА_7, 2017 р.н. (а.с.9).

Відповідно до повідомлення головного лікаря від 09 серпня 2018 року №799 лікарем педіатром ОСОБА_9 та медсестрою ОСОБА_11 при патронажі зв адресою АДРЕСА_1 було виявлено дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Дитина перебувала у тяжкому стані, батьки відмовилися від госпіталізації (а.с.13).

Відповідно до повідомлення головного лікаря від 16 серпня 2018 року №1368 заступника головного лікаря Ліщиновської Л. дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходиться на стаціонарному обстеженні і лікуванні в інфекційно- діагностичному боксованому відділенні №1 з 10.08.2018 року. Діагноз: Гострий фарингіт, затримка фізичного розвитку - дистрофія, гострий бронхіт, гостра позалікарняна правобічна пневмонія, дисбіоз кишківника, гепатомегалія, мозкова дисфункція, церебрастенічний синдром, ентеробіоз, хворий потребує подальшого обстеження і лікування в стаціонарних умовах (а.с.18).

Відповідно до рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2006 року ОСОБА_13 позбавлено батьківських прав відносно її дітей: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_16, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_17, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_18 (а.с.21-22).

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2018 року надано дозвіл на проникнення до житла володіння особи, розташованого по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., з метою попередження заподіянню шкоди життю здоров'ю малолітнього ОСОБА_2, в тому числі шляхом надання йому доступу до отримання медичної допомоги, у разі потреби госпіталізації до медичного закладу, проведення огляду місця події (а.с.16).

Згідно акту обстеження умов проживання з метою перевірки умов проживання дитини від 09.08.2018 року №121 за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання невідомі. ОСОБА_3 відмовився допустити членів комісії для проведення обстеження а також відмовився від госпіталізації малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який перебуває у тяжкому стані та потребує термінової госпіталізації. Крім того поводився агресивно, на зауваження не реагував. За цією адресою проживають і мають постійне місце проживання: ОСОБА_3, 1982 р.н. - батько дітей, ОСОБА_2, 2014 р.н. - син, та інші малолітні діти (а.с.14).

Згідно акту обстеження умов проживання з метою перевірки умов проживання дитини від 10.08.2018 року №25 за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання незадовільні. На момент обстеження в приміщенні будинку брудно. На підлозі є килимові покриття, які потребують прання. У будинку відчувається сморід, на ліжках постільна білизна потребує заміни, не застелена. Для виховання та розвитку дитей створені такі умови: діти окремих ліжок не мають, дитячого харчування та засобів дитячої гігієни не було. Дохід сім'ї соціальні виплати. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_3, 1982 р.н. - батько, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 - мати, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4- донька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5- син, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6- донька (а.с.17).

Згідно акту обстеження умов проживання з метою перевірки умов проживання дитини від 16.08.2018 року №126 за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання не перевірялися, так як під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_3, разом з усіма членами родини виїхали на постійне місце проживання до с.Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.19).

Згідно акту обстеження умов проживання з метою перевірки умов проживання дитини від 22.08.2018 року №94 за адресою: АДРЕСА_2. На момент обстеження було виявлено, що син ОСОБА_2 відсутній, він перебуває на лікуванні в дитячій областій лікарні м.Кропивницький. Будинок, де мешкає сім'я ОСОБА_3 належить родичам дружини, складається з 4-х кімнат, одна з яких не придатна для проживання, опалення пічне, у кімнатах здійснено косметичний ремонт, чисто, прибрано, ліжка застелені, діти чисті та охайно вдягненні. Запас продуктів харчування в достатньої кількості. Дохід сім'ї тимчасові заробітки ОСОБА_3 За цією адресою проживають: ОСОБА_3, 1982 р.н. - батько, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 - мати, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4- донька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5- син, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6- донька (а.с.43).

Відповідно до листа Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 16.08.2018 року №2989 гр.ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_24 зі слів мешканців села та сусідів дійсно проживає на території сільської ради за адресою АДРЕСА_2 з 12-13 серпня 2018 року, але на даний час за даною адресою відсутній, місце його можливого проживання невідоме (а.с.20).

Відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 13.08.2018 року №1465/02-32 на гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Гр. ОСОБА_3 виховує чотирьох малолітніх дітей. На даний час постійного місця роботи немає, являється депутатом Новоукраїнської районної ради сьомого скликання. За місцем проживання зарекомендував себе негативно, з сусідами не підтримував дружні відносини.

Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із дитиною.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі №211/559/16-ц).

Поряд з цим, ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Також суд касаційної інстанції роз'яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Тому ВС вказав, що при вирішенні спору суди помилково посилались на принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року, не перевірили наявність або відсутність підстав для застосування статті 164 СК України, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини та з'ясування особистої думки дітей. Також суди не з'ясували чи зазнаватимуть діти якщо батьків не позбавлять батьківських прав жорстокого поводження, чи страждатимуть діти через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки (постанова від 03.05.2018 у справі №214/1048/15-ц).

Позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновок виконкому та попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.)

ВС зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. (SAVINY v. UKRAINE, №39948/06, §50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Згідно висновку виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області №923/02-24 від 21.08.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відносно малолітнього ОСОБА_2 Новоукраїнська міська рада, як орган опіки та піклування, та враховуючи протокол міської комісії з питань захисту прав дитини (від 17 серпня 2018 року, протокол №8) вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23).

У ст.165 Сімейного кодексу визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.

Згідно із ч.4 ст.19 СК, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських прав є обов'язковою. Відповідно до ч.1 ст.11 закону «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 №2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів мм.Києва й Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

У ст.19 СК сказано, що орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок стосовно вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав, у зв'язку із нижченаведеним.

В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, в свою чергу, не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

А в силу статті 9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1,9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Застосування вказаних принципів в даній справі.

Чи здійснювалось втручання «згідно із законом»?

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом», суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається, оскільки були дотримані усі законодавчі процедури як для відібрання діитини, так і для безпосереднього звернення до суду із позовом, із залученням до справи самих відповідачів.

Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції?

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини ОСОБА_2, яка в силу свого віку та зрілості нездатна була самостійно себе захистити, й відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

Так, відповідачам, як батькам неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню, залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Наведене в своїй сукупності на думку суду може свідчити про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов'язків.

При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідачі жодного разу не звернулись до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні їм будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки.

Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді вони таких дій не вчинили і в судовому засіданні не змогли пояснити причини не вчинення таких дій, так як і не змогли пояснити те, яким чином вони бажають поліпшити своє ставлення до виховання дитини.

Натомість, при достатніх доказах неналежного утримання та виховання дитини, відповідачі усіляко заперечують свою вину, перекладаючи вину на сторонніх осіб, попри те, що малолітня дитина весь час перебувала при них і вони мали можливість спостерігати за нею та перевіряти стан її здоров'я.

Незважаючи на те, що дільничний педіатр ОСОБА_9, виявила стан загрози для життя та здоров'я дитини та запропонувала категоричну госпіталізацію останньої, покази якої суд кладе в основу своїх висновків як правдиві, логічні та послідовні, відповідачі категорично відмовилися виконувати законні вказівки медичного працівника, чим поставили під загрозу існування власної дитини, а сам малолітній ОСОБА_2 був відібраний лише за рішенням суду від 10.08.2018 року, у зв'язку з чим було виявлено ряд захворювань дитини та йому було надано необхідну медичну допомоги.

При цьому, суд звертає увагу, що останні діяли байдуже та легковажно, ставлячи на перше місце не здоров'я дитини, а власні амбіції, що у подальшому є загрозливим для подальшого перебування дитини у сім'ї.

Крім цього, наявні у дитини захворювання можуть свідчити про ознаки катування чи жорстокого поводження із нею, оскільки такий "букет" тяжких хвороб дитини, при належному її вихованні та догляду неможливо було не помічати протягом тривалого часу, а саме:

- затримку фізичного розвитку - дистрофії,

- гострий бронхіт,

- гостру позалікарняну правобічну пневмонію,

- кахексію - захворювання, пов'язане з виснаженням організму, хвороба супроводжується такими симптомами, як сильне почуття слабкості, зайва худоба, фізіологічна активність також сильно падає, у зв'язку з погіршенням обміну речовин, падає працездатність,

- дисбіоз кишківника,

- гепатомегалію, виникає в силу багатьох захворювань печінки. До захворювань, які призводять до гепатомегалії, відносяться безпосередньо захворювання печінки (гепатит, гепатоз),

- мінімальну мозкову дисфункцію,

- церебрастенічного синдрому (ЧМТ, церебральний атеросклероз та ін.), який супроводжується суб'єктивним відчуттям загальної слабкості та стомлюваності зазвичай доповнюються такими симптомами, як емоційна нестійкість, метеопатій, зниження пам'яті, виснаженість розумової діяльності, ослаблення концентрації уваги, симптоми вегетативної дисфункції (головні болі, запаморочення, пітливість, нестабільність артеріального тиску тощо). Синонім: ограніческіх емоційно-лабільний розлад,

- ентеробіозу, паразитарного захворювання людини, що характеризується ураженням кишечника, сверблячкою навколо анального отвору і аллергізаціей організму.

(із відомостей медичного словнику). http://medterms.com.ua/publ/medichni_termini_na_literu_k/kakheksija/13-1-0-376

Крім цього, судом встановлено відсутність коштів у відповідачів, тобто наявності законних джерел існування, сім'я позбавлена соціальних виплат внаслідок їхнього незаконного використання, відповідачі не надали доказів, що у них є будь-які заробітки чи доходи, а тому перебування малолітнього ОСОБА_2 у родині із сумінівним фінансовим становищем становитиме додаткову загрозу його життю та здоров'ю.

Також суд вбачає в діях відповідачів ознаки тунеядства, які не маючи офіційних доходів, стверджуючи про своє категоричне небажання сплачувати податки, не здатні, на переконання суду, виховати ОСОБА_2 як повноцінного та законослухняного члена суспільства.

Судом встановлено наявність неналежних умов проживання відповідачів за попереднім місцем проживання, в якому вони виховували свого вина, а поспішну зміну місця проживання суд розцінює як штучне створення видимості належних умов проживання у домоволодінні, на яке вони не надали законних документальних доказів на право проживання у ньому.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з метою якісного, належного захисту прав малолітнього ОСОБА_2 слід застосувати крайній захід батьківської відповідальності, у зв'язку із наявністю виключних підстав, таких як категоричного небажання вжити необхідних зусиль для відвернення існуючої загрози для життя та здоров'я їх нього малолітнього сина.

Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

Додатково суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини батьків позбавлена, і останні, як законні представники дитини не сприяють цьому протягом тривалого часу.

З огляду на те, що розлучення з батьками справляє негативний вплив на дитину, суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину.

Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами суд не знаходить підстав для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, у відповідачів була можливість і час для виправлення свого ставлення до виховання дитини, такий час у них був і протягом судового розгляду, але виходячи з наведених вище обставин, вони таких заходів не вжили, що свідчить про їх безвідповідальність.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачами, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (напр. п.59 рішення ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини №14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)).

Згідно із частиною другою статті 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавленням батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

А статтею 180 СК передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У зв'язку із чим, відповідно до статті 182 СК, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідачів, суд знаходить підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 в розмірі по 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пунктами 1-3 ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачів та те, що позбавлені батьківських прав особи не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на малолітню дитину, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення щомісячно з відповідачів аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення сином ОСОБА_2 повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_7. Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим.

Підстав для звільнення відповідачів від виконання обов'язку по утриманню дітей суд не вбачає, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч.1 ст. 9 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 134,136,138,150,152 СК України, ст.ст. 141,259-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Оболонь Семенівського району Полтавської області та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Біляки Семенівського району Полтавської області, фактично проживаючих за адресою: АДРЕСА_2, відносно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (і.н. відсутній, відповідно до відмітки в паспорті з Новоукраїнської ОДПІ "Має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта", паспорт - серія НОМЕР_2), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради в особі служби у справах дітей, шляхом внесення на особовий рахунок дитини, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, і до досягнення повноліття сина ОСОБА_2, до ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (і.н. НОМЕР_1), проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради в особі служби у справах дітей, шляхом внесення на особовий рахунок дитини, у розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, і до досягнення повноліття сина ОСОБА_2, до ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягнення аліментів із відповідачів розпочати з 21 серпня 2018 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (і.н. відсутній, відповідно до відмітки в паспорті з Новоукраїнської ОДПІ "Має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта", паспорт - серія НОМЕР_2), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (і.н. НОМЕР_1), проживаючої за адресою: АДРЕСА_2- в дохід держави судовий збір у розмірі по 704 (сімсот чотири) грн. 80 із кожного (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача - 6001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП).

Роз'яснити відповідачам, що вони мають право звернутися із позовом про поновлення батьківських прав після зміни свого ставлення до дитини та усунення причин, які стали підставою для позбавлення батьківських прав, зазначених у мотивувальній частині рішення.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько