Справа № 752/7338/18 Головуючий в суді І інстанції МирошниченкоО.В.
Провадження № 22ц-824/160/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про розірвання договору про поділ спільного сумісного майна та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищевказаним позовом та одночасно подав заяву, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, машиномісце НОМЕР_1 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_4, та нежилі приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №255) - офіс за адресою: АДРЕСА_2 (літера А), які належать на праві власності ОСОБА_4, обґрунтовуючи заяву тим, що ним поданий позов про розірвання договору про поділ спірного майна та його витребування, та вважає, що існує реальна загроза відчуження цього майна іншим особам, що, на його думку, може ускладнити виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року заяву задоволено, накладено арешт на спірне майно.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5 через представника подали апеляційні скарги, в яких просять її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що вони є добросовісними власниками цього майна та накладення арешту на нього порушить їх майнові права, крім того вважають, що місцевим судом було порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами у справі виник спір щодо нерухомого майна і відчуження такого майна може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, то заява підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати договір про поділ спільного майна подружжя, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, витребувати у ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину цієї квартири, витребувати у ОСОБА_4 1/2 частину машиномісця № 59 та 1/2 частину нежилих приміщень за тією ж адресою та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цього майна (т.1, а.с.2-7).

Одночасно подав заяву, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, оскільки між сторонами виник спір з приводу цього майна, крім того потреба в застосуванні заходів забезпечення позову у даній справі не відпала, її розгляд по суті не закінчився, а обставини, що зумовили застосування цих заходів, не змінилися.

Посилання апелянтів на те, що позивач уже звертався до суду із аналогічним позовом, а також на те, що позивачем не було доведено наявності загрози відчуження спірного майна, колегія суддів вважає формальними та безпідставними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: