Справа № 166/967/18 Головуючий у 1 інстанції: Лях В.І.
Провадження № 22-ц/802/204/18 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної колишньої дружини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 12.11.2003 р. по 27.02.2017 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє дітей, які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Зазначала, що під час шлюбних відносин вона захворіла і 19.11.2012 р. висновком МСЕК визнана інвалідом 3 групи загального захворювання довічно. Вказує, що в добровільному порядку відповідач надавати їй допомогу відмовляється, а тому змушена звернутися із даним позовом.

Позивач вказувала, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 26.09.2016 року з відповідача стягуються аліменти на трьох дітей у розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття і з проведенням індексації відповідно до закону. Даних коштів відповідач належним чином не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 442 грн, матеріально не допомагає. Наявність захворювання унеможливило її подальше працевлаштування. Інші доходи у неї відсутні. Відповідач є працездатною особою та, як їй відомо, неофіційно займається підприємницькою діяльністю, що свідчить про його спроможність надавати їй матеріальну допомогу.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 в користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є необгрунтованим, оскільки судом не було повно і всебічно з'ясовано обставини цієї справи та належним чином не оцінено докази та аргументи, надані учасниками справи.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує пенсію по інвалідності, розмір якої є більшим за прожитковий мінімум, встановлений Законом, а тому не може вважатися таким, що потребує матеріальної допомоги, відповідно до ч.4 ст.75 СК України.

Із таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

У справі, що переглядається, установлено, що з 12.11.2003 р. по 27.02.2017 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 26.09.2016 року, яке звернуто до виконання, ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 700 грн. на кожну дитину щомісячно до їх повноліття з індексацією відповідно до закону.

Зі змісту розрахунку нарахування і сплати аліментів, наданих державним виконавцем, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 регулярно і у належному розмірі сплачує в користь позивачки на утримання дітей присуджені аліменти, станом на 01.07.2018 року є переплата в сумі 442 грн, а на 01.09.2018 року - переплата 150 грн (а.с.15,48).

Як видно з Довідки до Акта огляду МСЕК від 19.11.2012 р., ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності довічно у зв'язку із загальним захворюванням (а.с.16).

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення №970 від 04.07.2018 р. позивач отримує допомогу малозабезпеченим сім'ям (а.с.19)

Також встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Старовижівського ОУПФУ і отримує пенсію з інвалідності в розмірі 1452 грн (а.с.21).

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи апеляційним судом розмір пенсії позивача як інваліда ІІІ групи становив 1452 грн, крім того, вона отримує допомогу як особа із малозабезпеченої сім'ї у розмірі 1546 грн та отримує аліменти на дітей, отже, її доходи є вищими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Отже, позивач отримує доходи, що забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Саме такою є правова позиція Верховного Суду України із приводу правильного застосування ст. 75, 76 СК України, які передбачають право одного з подружжя на утримання, в тому числі і після розірвання шлюбу, висловлена в постанові від 16.08.2017 р. у справі № 6-1111цс17 та в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 494/1682/15-ц.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та ухвалив законне, і правильне по суті рішення.

Отже оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/