Справа № 128/1701/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02.05.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі- Шеванюк О.О.

без участі учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», Приватного підприємства «НИВА-В.Ш.», Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними акту уцінки, протоколу , результатів проведених прилюдних торгів та акту, акту державного виконавця про проведені прилюдні торги, свідоцтва; тлумачення правочинів , договору та визнання права власності на житлове приміщення ,-

ВСТАНОВИВ:

24.04.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду із первісним позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» про визнання права власності на житлову квартиру.

07.10.2016 року у зв'язку з поданням судді Вінницького районного суду Вінницької області Гриценко І.Г. заяви про відставку та в зв'язку з відрахуванням її зі штату Вінницького районного суду Вінницької області» дана цивільна справа автоматизованою системою КП «Д-3» передана судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., яка ухвалою від 10.10.2016 року прийняла її до свого провадження.

Під час знаходження даної справи в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області позивачем та її представниками неодноразово подавалися заяви про збільшення позовних вимог, про зміну підстав позову, про зміну предмета позову.

Остання заяви представників позивача- Васільєва В.Т., ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зміну підстави та збільшення позовних вимог від 01.12.2017 року прийнята судом до провадження ухвалою від 04.12.2017 року. ( Т.4 а.с.237-242,246,247)

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» (далі - ОСОБА_2, Відповідач-1) є юридичною особою, основним видом діяльності якого є будівництво об'єктів житла. Джерела фінансування ОСОБА_2 будівництва об'єктів житла є: кошти, кредитні ресурси, кошті замовників будівництва, інвесторів через фонд фінансування будівництва (ФФБ) та інші джерела фінансування.

ОСОБА_2 уклало з Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - Фонд) Типову інвестиційну угоду №1 від 14.02.2005 року про будівництво житла і договір від 05.10.2006 року делегування функції замовника по будівництву 2-х 30 квартирних житлових будинків по вулиці Мічуріна у селі Агрономічне Вінницького району Вінні області (далі - Договір).

На виконання умов Договору ОСОБА_2 здійснювало будівництво квартирного житлового будинку по вулиці Мічуріна у селі Агрономічне Вінницького району Вінницької області з жовтня 2006 року по січень 2008 року.

23.01.2007 року між ОСОБА_2 та Фондом укладений договір внесення змін до Типової інвестиційної угоди №1 від 14.02.2005 року будівництво житла, щодо фінансування Фондом лише 20 квартир Об'єкту, а квартир Об'єкту - з інших джерел, в т.ч. за рахунок ОСОБА_2 ( далі- Зміни №2 від 23.01.07р.)

Позивач вказує, що у ОСОБА_2 власних коштів для будівництва зазначених 10 квартир не було. Право на залучення коштів для фінансування будівництва, згідно закону має фінансова установа відповідною ліцензією (ст.4 ЗУ «Про фінансово- кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операція:-, нерухомістю»). ОСОБА_2 також не являлось такою фінансовою установою.

У зв'язку з відсутністю у ОСОБА_2 власних коштів, воно, для виконання зобов'язання згідно Зміни №2 від 23.01.07р., за дорученням третіх та за їх рахунок здійснював будівництво житла.

З метою придбання двокімнатної квартири в 30-ти квартирному житловому будинку по вул. Мічуріна в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області, який будувався, між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» було укладено попередній договір комісії від 04.12.2007 року, згідно умов якого сторони зобов'язалися у майбутньому, не пізніше 60 календарних днів з дня отримання ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» правовстановлюючого документа на квартиру № 20, укласти договір купівлі-продажу Квартири № 20, на умовах, визначених в попередньому договорі, а ОСОБА_1 зобов'язалася виплачувати іншій стороні вартість предмета Договору в розмірі 185000,00 грн. в строк до 01.04.2008 року.

Позивач на виконання попереднього договору комісії від 04.12.2007 р. перерахувала на розрахунковий рахунок Відповідача-1 в безготівковій формі 25000 грн. згідно квитанції № 12416 від 26.12.2007 року, 30000 грн. згідно квитанції № 9265 від 23.01.2008 року, 130000 грн. згідно квитанції № 1 від 15.03.2008 року, а всього 185000 грн., тобто повну вартість квартири № 20.Тобто позивач виконала усі істотні умови попереднього договору, його предмет , ціну.

Тому позивач вважає, що доручення позивача полягало у створені ОСОБА_2 квартири для позивача за рахунок позивача. ОСОБА_2 за кошти позивача, за його дорученням здійснювало дії ( будівництво квартири),її реєстрацію та в подальшому передавало замовнику(позивачу) у власність за актом приймання передачі від 15.08.2008 року, який свідчить про виконання умов попереднього договору комісії.

Отже позивач вважає, що між позивачем та товариством склалися договірні правовідносини за своєю правовою природою регламентуються положеннями ст.1011,1018 ЦК України, а саме був між сторонами укладений саме попередній договір комісії, а не попередній договір купівлі-продажу, оскільки позивач оплачувала створення квартири , до її появи , а тому така квартира не може бути предметом договору купівлі-продажу. При чому, товариство мало право здійснювати будівельні роботи, але не мало право залучати фінанси третіх осіб на будівництво, а позивач мала кошти на будівництво житла, проте не мала можливості його здійснити. Тому сторони обрали такий спосіб, як укладання попереднього договору комісії як незаборонений законом шлях будівництва товариством квартири для позивача за рахунок останньої.

Вказує, що позивач у період з серпня 2008р. по грудень 2012р. неодноразово зверталась до керівництва товариства з проханням завершити виконання вище вказаного шляхом перереєстрації право власності квартири №20 на неї, однак, у зв'язку з тим, що керівництво товариства за цей період часто змінювалось та не виконувало взятих на себе договірних зобов'язань, вона вже будучі багатодітною матерію, народила дитину, перенесла дві операції, доглядала за дитиною , тому була позбавлена можливості зареєструвати на себе квартиру № 20, шляхом оформлення договору купівлі-продажу, що вважає в наслідок бездіяльності керівництва товариства.

Вказує, що 27.12.2012 р. позивач, внаслідок ухилення директора товариства ОСОБА_7 від укладення договору купівлі-продажу квартири №20, звернулась до Немирівського районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про зобов'язання товариства оформити відповідний договір купівлі-продажу на квартиру №20 відповідно до умов попереднього договору комісії.

24.04.2013р. позивач звернулась до Вінницького районного суду із позовною заявою до товариства про визнання права власності на квартиру №20.

Вказує, що на виконанні у Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ перебували виконавчі документи про стягнення боргів з відповідача. Оскільки право власності на квартиру №20, після її передачі позивачу у власність за Актом прийому-передачі від 15.08.2012р. товариством, не перереєстровано на позивача з вини товариства, головний державний виконавець Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ (далі - державний виконавець) виконуючи рішень судів щодо примусового стягнення з товариства заборгованість на користь третіх осіб, помилково виявив дану квартиру №20, як належне майно товариства.

25.03.2013 року відповідачем - Приватного підприємства «НИВА-В.Ш.» укладено з відповідачем- Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ договір №0213014 від 08.02.2013р. про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, на виконання умов якого була реалізована квартира №20 на прилюдних торгах за вартістю 248000 гривень.

Зазначає, що підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину вважає є недодержання Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ та Приватним підприємством «НИВА-В.Ш.» вимог закону в момент його укладення, що передбачено ч.1 ст.215 ЦК України, а саме порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна ,в редакції, що діяла станом на час їх організації та проведення, на 24.12.2012р., а саме - пунктів 2.6,3.1.,3.2, 3.5,3.9,4.6,6.1 цього положення, що виразилося у порушеннях :строків проведення повторних прилюдних торгів; публікування інформації про нерухоме майно, що реалізується; розміру винагороди за проведення прилюдних торгів; визначення початкової вартості спірної квартири; щодо оформлення результатів прилюдних торгів ( протоколу). А також порушення Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ п.5.36 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 25.12.2008 N 2274/5, що складання акту уцінки від05.06.2013 року, який вважає позивач створений безпідставно.

Вважає, що суд може поновити порушені її права, шляхом визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку ст.1018 ЦК України та визнання недійсними результатів прилюдних торгів від 25.03.2013 року зі всіма юридичними наслідками.

Просить суд :

1)Визнати недійсними:

- акт уцінки від 05.03.2013 року, складений головним державним виконавцем Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_8;

-результати проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна- житлової квартири АДРЕСА_1 та протокол №0213014-1, затверджений 25.03.2013 року директором філії 021111 «Нива-В.Ш» ОСОБА_9;

-акт державного виконавця про проведені прилюдні торги, затверджений начальником

Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_10 28.03.2013р.;

-свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за №363 від 01.04.2013р. на підставі якого Реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області 04.04.2013р. видане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер1403824;

2)Здійснити тлумачення змісту правочинів (дій) ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» у вигляді будівництва житла для ОСОБА_1 за кошти ОСОБА_1 та передачі квартири АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_1 за Актом прийому-передачі квартири № 20 від 15.08.2008 року;

3)Здійснити тлумачення змісту правочинів (дій) ОСОБА_1 по внесенню коштів в розмірі 185000 гривень на рахунок ОСОБА_2 з обмеженою Відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» для здійснення будівельних робіт та прийому ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 у власність за Актом прийому-передачі квартири № 20 від 15.08.2008 року;

4)Здійснити тлумачення умов попереднього договору від 4 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 з обмеженою Відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» та ОСОБА_1, як договору, виконаного з врахуванням положень глави 69 ЦК України;

5)Визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 в порядку ст.ст. 1011, 1018 ЦК України.

18.01. 2018 року представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_11 подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки позивач обрала невірний спосіб захисту свої прав та інтересів щодо тлумачення правочинів (дії (учасників справи) та відповідно не може застосувати до спірних правовідносин оскільки такий захисту прав, який не передбачений нормами діючого законодавства України, зокрема ст.16 ЦК України. Крім того, у п. 1 Попереднього договору укладеного між позивачем та відповідачем 04.12.2007 року передбачено, що основним договором є Договір купівлі-продажу, а тому і попередній договір є попереднім договором купівлі-продажу, а не попереднім договором комісії, як вважає позивач. Зазначив, що Акт прийому-передачі квартири № 20 від 15.08.2008 р. був складений вже після реєстрації права власності спірну квартиру за ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», адже реєстр посвідчення на квартиру було видане ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» 18.06.2008 року, тобто за два місяці до укладення Акт прийому-передачі квартири. Згідно реєстраційного посвідчення загальна площа квартири становить 64,3 кв. м., що на 2,0 кв. м. більше ніж зазначено в попередньому договорі і в Акті прийому-передачі квартири, тобто площею нижчою ніж реальна площа, що ставить під сумнів дійсність Акту прим передачі квартири і самого попереднього договору. Зазначив , що в провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 140/612/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний комплекс», ОСОБА_4 про визнання договору дійсним. Допитаний в судовому засіданні по даній справі в якості свідка ОСОБА_12 показав суду, що попередній договір від 04.12.200 року укладений між ОСОБА_1 та товариством він не підписував та взагалі не має повноважень на це. Дана справа з ініціативи позивача була залишена без розгляду, що на його розсуд, свідчить про недоведеність вимог ОСОБА_1 щодо дійсності попереднього договору від 04.12.2007 року. користувалась даною квартирою як власник .Також вважає твердження позивача про те, що вона користувалася спірної квартирою вводить суд в оману, оскільки згідно Довідки № 237 від 14.06.2013 року, виданої ПП ВКП «Вінцентр», у вказаній вище квартирі з 16.04.2013 року зареєстровані та проживають гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_14, до 16.04.2013 року вказаній квартирі з моменту здачі будинку в експлуатацію ніхто не проживав та не був зареєстрований. Дані факти також підтверджуються будинковою книгою на дану квартиру, згідно якої в квартирі дійсно зареєстровані та проживають вищевказані особи.

Вказує, що згідно п. 1 Попереднього договору купівлі-продажу від 04.12.2007 року передбачено, що сторони зобов'язуються у майбутньому, не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня отримання товариством правовстановлюючого документа (свідоцтва на право власності), який буде посвідчувати право власності сторони один на квартиру, та державної реєстрації цього права, укласти договір купівлі-продажи квартири (основний договір) на умовах, визначених цим договором.18 червня 2008 року КП «ВОБТІ» було видане реєстраційне посвідчення, яким було посвідчене право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване за ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», на підставі свідоцтва про право власності № 29 від 23.05.2008 року. Тобто, не пізніше 60 календарних днів від 18 червня 2008 року (до 17 серпня 2008 року) ОСОБА_1 та товариство мав бути укладений договір купівлі-продажу квартири (основний договір).ОСОБА_15 такий договір між ними укладений не був та з 17 серпня 2008 року ОСОБА_1 не вчиняла будь-яких дій спрямованих на набуття нею права власності на спірну квартиру, а звернулась з даним позовом лише в квітні 2013 року. Тому вважає, що позивач ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, адже більше чотирьох з половиною взагалі не вживала будь-яких заходів для захисту свого права власності. Крім того, зазначив, що позивач не була ні стороною виконавчого провадження в рамках якого були призначені та проведення оспорюванні прилюдні торги, ні стороною самих прилюдних торгів, ні власницею спірної квартири, а тому вважає, що позивач взагалі не має права на оспорювання вказаних торгів. Просить суд відмовити у задоволені позову за безпідставністю, а разі В разі якщо суд прийде до переконання про обґрунтованість позовної - відмовити з пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.(Т№5 а.с.21-24)

18.01.2018 року також через канцелярію суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» ОСОБА_16, в якому просив суд відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю, з підстав зазначених у відзиві представника відповідача ОСОБА_13-ОСОБА_17, доповнивши , що після завершення будівництва спірної квартири та отримання на неї товариством свідоцтва про право власності від 23.05.2008 року, у подальшому у товариства виникла значна заборгованість перед фізичними особами на підставі судових рішень: наказ від 02.07.2010 року ,виданий господарського суду; виконавчі листи від 16.11.2011 р.,19.01.2012 р,17.02.2012 р.- видані Ленінським районним судом м. Вінниці; виконавчий лист від 21.01.2013 р. ,виданий окружним адміністративним судом. В процесі провадження по даним виконавчим провадження було описано та накладено арешт на квартири № 20. Тому з дня отримання свідоцтва на права власності на спірну квартиру товариство не укладало ніяких правочинів, спрямованих на відчуження цієї квартири .( Т№5, а.с.25-28)

На поставлені письмові запитання представника позивача ОСОБА_18, представник ОСОБА_16 письмово відповів , що спірна квартира не належала жодному з учасників товариства та небула внесена до статутного капіталу товариства; позивач у період з 15.08.2008 р. по 2013 р. не користувалася , не володіла спірною квартирою, а книжки на газ, світло, воду могла купувати у вільному продажу; після завершення будівництва по 2013 р.- спірну квартиру товариство використовувало, як виставковий зразок для показу потенційним покупцям; факт перебування чи не перебування квартири на балансі товариства у період з 2008 р.-2013 р. не скасовує та/або не припиняє право власності товариство на вказану квартиру; з листом директора товариства ОСОБА_7- не ознайомлювався . (Т№5 ,а.с.75,76,10,102)

В судове засідання 19.04.2018 року позивач ОСОБА_1 не з*явилася, 13.12.2016 року позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності , за участі представника ОСОБА_19, позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити у повному обсягу. Також, 12.04.2018 року позивач поштою скерувала до суду заяву про розгляд її позову у її відсутності, за участю її представників : ОСОБА_5 та ОСОБА_18Т.( Т.4 а.с.18, Т.5 а.с.110-111)

В судове засідання 19.04.2018 року представник позивач ОСОБА_1 -адвокат ОСОБА_5 не з*явилася, попередньо 18.04.2018 року через канцелярію суду подала заяву про призначення розгляду справи на іншу дату, оскільки 19.04.2018 року на 14.15 годин вона перебуває в іншому кримінальному провадженні №127/4029/16-к в Вінницькому міському суді.

В дане судове засідання представник позивач ОСОБА_1 ОСОБА_18 також не з*явився, попередньо 18.04.2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю , просив розглянути судове засідання у його відсутності у звязку із зайнятістю на навчанні, за участю адвоката позивача ОСОБА_5

Інші учасники справи не зявилися у судове засідання призначене на 19.04.2018 року по невідомим для суду причинам.

Суд визнає з неповажних причин неявку представника ОСОБА_5 в дане судове засідання , оскільки належних доказів про те, що вона зайнята в іншому процесі нею суду не надано, а долучений до її зави скріншот з сайту Вінницького міського суду не є належний доказом , оскільки з нього не вбачається участь адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

Також, суд визнає з неповажних причин і неявку в дане судове засідання представника позивача ОСОБА_18, оскільки ним також суду не надано належного письмового доказу про те, що він перебуває на навчанні.

З урахування наявної заяви позивача ОСОБА_1 про проведення розгляду справи у її відсутності, але за участю її представників, які в дане судове засідання не зявилися без поважних причин , знаючи на наявність такої заяви позивача із застереженням ; не узгодивши один з одним питання хто буде приймати участь в даному судовому засіданні , в свою чергу , в один день18.04.2018 року подали заяви про неможливість бути присутніми у судовому засіданні ; враховуючи те, що дати : 16.04.2018 та 19.04.2018 судового засідання були погоджені із учасниками справи ще раніше, оскільки в провадженні суду дана справа перебуває ще з квітня 2013 року , інші учасники справи також не зявилися до судового засідання не повідомивши суд про причини неявки, а тому суд також визнає і їх неявку з неповажних причин , керуючись положення п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з*явившихся осіб на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Вивчивши позові вимоги позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає , що позовні вимоги є безпідставними та такими , що підлягають відмові у задоволені виходячи з такого.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України ,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України ,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 04.12.2007 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2) було укладено попередній договір, згідно з умовами якого сторони зобов'язуються у майбутньому, не пізніше 60 календарних днів з дня отримання Стороною 1 правовстановлюючого документа (свідоцтва про право власності), який буде посвідчувати право власності Сторони 1 на квартиру, та державної реєстрації цього права власності укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) на умовах, визначених цим договором. Істотні умови: продавець ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», покупець ОСОБА_1, обєкт продажу квартира № 20 в 30-ти квартирному житловому будинку по вул. Мічуріна в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області загальною площею 62,67 кв.м. Повна ціна продажу обєкту 185000 грн.

Вищезазначені обставини підтверджуються ксерокопією попереднього договору (Т№1 а.с.6).

На підтвердження сплати внесків за квартиру № 20 позивачем надано ксерокопії квитанції № 12416 від 26.12.2007 року про сплату 25000 грн., ксерокопії квитанції № 9265 від 23.01.2008 року про сплату 30000 гривень, ксерокопії квитанції № 1 від 15.03.2008 року про сплату 130000 грн. (т.1 а.с.7).

Позивач стверджує, що на виконання умов попереднього договору комісії від 04.12.2007 року прийняла від ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» квартиру № 20, про що було складено Акт прийому-передачу квартири № 20 від 15.08.2008 року (т.1 а.с.8), а тому фактично набула дану квартиру у власність.

Судом також встановлено, що згідно копії реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (Т № 2 а.с.113, 161)АДРЕСА_4, яка розташована в с. Агрономічне, вул. Мічуріна, 31, Вінницького району Вінницької області, зареєстрована за ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» на підставі свідоцтва про право власності № 29 від 23.08.2008 р., виданого виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради на підставі рішення № 98 від 24 квітня 2008 р., та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 21 (Т№2 а.с.160).

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2011 року, винесеної заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_20, при примусовому виконанні наказу № 2/31-10, виданого 02.07.2010 року Господарським судом Вінницької області про стягнення з ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» на користь ФОП ОСОБА_15 коштів в сумі 44373 грн., накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5, що належить боржнику ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», та заборонено відчужувати будь-яке майно, яке належить боржнику (Т№2 а.с.145).

Згідно з актами державного виконавця від 01.08.2012 року та від 30.08.2012 року, з виходом за адресою: с. Агрономічне, вул. Мічуріна, 31/20, для перевірки майнового стану боржника, двері квартири ніхто не відчинив (Т№2 а.с.149, 150). В звязку з цим головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Вінницькій області до Вінницького районного суду Вінницької області було подано подання про примусове проникнення до житла (т.2 а.с.151-152), на підставі якого Вінницьким районним судом Вінницької області винесено ухвалу від 17.09.2012 року та надано дозвіл державному виконавцю Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_6, з метою її огляду, опису та перевірки майнового стану боржника ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» (Т№ 2 а.с.153).

Актом державного виконавцями від 04.10.2012 року встановлено, що в квартиру АДРЕСА_5 було здійснено проникнення шляхом розбиття нижньої скляної частини балконних дверей (т.2 а.с.163) та було здійснено опис й арешт майна, яке знаходилося всередині даної квартири, що підтверджується відповідним актом (Т№2 а.с.165-168). Під час здійснення таких дій були залучені працівники міліції (Т№2 а.с.169, 170).

Згідно договору № 0213014 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 08.02.2013 року, укладеного між Ленінським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та Філією 02 Приватного підприємства «НИВА-ВШ.», на прилюдні торги було передано арештоване нерухоме майно квартира № 20, загальною площею 64,3 кв.м, в будинку № 31 по вул. Мічуріна в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області, яке є власністю ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс»; стартова (початкова) ціна становить 309640,00 грн. (ціна визначена незалежним оцінювачем СПД ОСОБА_21 у звіті № 354/12 про незалежну оцінку ринкової вартості майна від 19 грудня 2012 року) (Т№.2 а.с.181-182).

Відповідачем ОСОБА_4 25 березня 2013 року на прилюдних торгах по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю юридичної особи ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», було придбано квартиру № 20, загальною площею 64,3 кв.м, в будинку № 31 по вул. Мічуріна в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується відповідним протоколом № 0213014-1 про проведення прилюдних торгів, свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_3, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т№.1 а.с.35, 36, 141, 142, 143; Т№2 а.с.178). Вказані обставини також підтверджуються актом державного виконавця про проведені прилюдні торги від 28.03.2013 року (Т№2 а.с.176-177) та актом № 0213014-1 про виконання робіт (послуг) від 29.03.2013 року (Т№2 а.с.174).

Звертаючись із позовом до суду ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на житлову квартиру АДРЕСА_6 в порядку ст.ст.1011,1018 ЦК України.

Як на підставу для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_6, позивач посилається на те, що між нею та та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» 04.12.2007 року було укладено попередній договір комісії. Позивач на виконання попереднього договору комісії від 04.12.2007 року перерахувала на розрахунковий рахунок ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» в безготівковій формі 25000 грн. згідно квитанції № 12416 від 26.12.2007 року, 30000 грн. згідно квитанції № 9265 від 23.01.2008 року, 130000 грн. згідно квитанції № 1 від 15.03.2008 року, а всього 185000 грн., тобто повну вартість квартири № 20. А також на виконання умов попереднього договору комісії від 04.12.2007 року позивач прийняла від ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» квартиру № 20, про що було складено Акт прийому-передачу квартири № 20 від 15.08.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно зі ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг: комісіонер надає комітенту послугу, здійснюючи певні дії в інтересах останнього.

Тому, щоб в майбутньому не виникло питання про те, чи є укладений договір договором комісії, важливо правильно сформулювати предмет договору та передбачити в його тексті всі необхідні для цього виду договору умови.

Предметом договору комісії виступає вчинення комісіонером угоди (угод) з третьою особою. Предметом договору комісії є діяльність комісіонера, тобто надається ним посередницька послуга, спрямована на укладення угоди, а не сама угода як результат діяльності комісіонера.

Найчастіше договір комісії укладається з метою доручити комітенту продати або купити певну майно. У таких договорах обовязково слід вказувати, яке саме майно підлягає придбання і за якою ціною (ч.3 ст.1012 ЦК України). Інакше є загроза того, що на вимогу однієї із сторін такий договір згодом буде визнаний неукладеним.

Договір комісії повинен передбачати виплату комісіонеру плати за його послуги, встановлювати її розмір і порядок виплати (ч.1 ст.1013 ЦК України). Навіть якщо в договорі комісії не буде передбачено обовязок комітента виплатити комісіонеру плату за надані їм послуги, комісіонер має право на таку плату. У разі предявлення їм відповідної вимоги розмір плати буде визначатися виходячи зі звичайних цін за такі послуги (ч.3 ст.1013 ЦК України).

Тобто, аналізуючи наданий позивачем договір від 04.12.2007 року, укладений між нею та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», слід зробити висновок, що даний договір є не попереднім договором комісії, як вважає позивач, а по своїй суті є попереднім договором купівлі-продажу, шо вбачається з самого договору , а саме: п.п.1,2,3,4,6 де мова йде про основний договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Крім того, позивач стверджує, що отримала квартиру у власність через акт прийому-передачу квартири.

Право власності це сукупність правових норм, що регулюють суспільні відносини з володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Зміст вказаної статті в редакції до внесення змін Законом України № 1878-VI від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» мав такий вигляд: «договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації».

На обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст.182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації). Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей обєкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація.

Є певні особливості щодо умов набуття права власності, встановлені законом. Зокрема, право власності на квартиру, дачу, гараж або іншу будівлю чи приміщення або їх відповідну частку члена житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу виникає при повному внесенні пайових внесків.

Однак, в даному випадку позивач, посилаючись на те, що вона сплатила повну вартість квартири, не була членом будь-якого кооперативу.

В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують, що на момент реалізації квартири АДРЕСА_6 на прилюдних торгах 25.03.2013 року спірна квартира була власністю ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», а саме: свідоцтво про право власності № 29 від 23.08.2008 р., виданого виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради на підставі рішення № 98 від 24 квітня 2008 р., та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 21 (Т№2 а.с.160), та реєстраційне посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, видане КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (т.2 а.с.113, 161).

Будь-яких доказів того, що спірна квартира у встановлений законом порядку була власністю ОСОБА_1, позивачем не надано. Суд не приймає до уваги на підтвердження права власності позивача на квартиру АДРЕСА_6 акт прийому-передачу квартири (т.1 а.с.8), оскільки вказаний документ не являється правовстановлюючим документом та не може підтверджувати право власності на нерухоме майно, з вище зазначених судом підстав.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на спірну квартиру є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про визнання недійсними; акт уцінки від 05.03.2013 року; результатів прилюдних торгів по реалізації спірної квартири та протоколу; акту державного виконавця про проведені торги та свідоцтва від 01.04.2013 року, суд виходить з такого.

В правових позиціях Верховного Суду України ( зокрема, в постанові від 22 лютого 2017 року у справі N 6-2677цс16) вказано, що при вирішенні справ про визнання прилюдних торгів недійсними, судам під час розгляду таких справ необхідно встановлювати такі факти: чи мало місце порушення Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів.

Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Оскільки суд дійшов висновку, що на момент реалізації на прилюдних торгах квартири АДРЕСА_6 остання належала ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», будь-яких законних прав на вказану квартиру позивач не мала, тому під час проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири 25.03.2013 року будь-яких порушень прав і законних інтересів позивача, яка оспорює результати цих торгів та відповідні документи , не було і не могло бути. В звязку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також , є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу позивача, на те, що оскільки, за змістом ч.1 ст.215 ЦК, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених тимчасовим положенням. Що стосується порушень вимог згідно до Закону України « Про виконавче провадження», допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених цим законом, щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим законом. Тобто дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог позивача про тлумачення змісту правочинів ( дій) ; попереднього договору, суд виходити з такого.

Правочин це дія особи, яка відображає її внутрішню волю. Якщо волевиявлення виражене не чітко, можливе різне тлумачення волі сторін правочину. Тому виникає необхідність у встановленні особливих правил тлумачення волі сторони правочину.

У ч. 2 ст. 213 та ст. 637 ЦК закріплено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (умов договору).

Статтею 213 ЦК визначено субєктів тлумачення правочину (частини 1, 2 ст. 213 ЦК та правила тлумачення правочину (частини 3, 4 ст. 213 ЦК).Субєктом тлумачення правочину насамперед є його сторона (сторони).

Відповідно до вказаних норм під час тлумачення змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості зясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо і в такий спосіб неможливо визначити справжню волю осіб, що вчинили правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, які мають істотне значення.

Суд наділений повноваженнями вирішувати вказані вимоги лише за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обовязком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є зясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Отже, підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише розяснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Позивач просить суд: здійснити тлумачення змісту правочинів (дій): ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» у вигляді будівництва житла для ОСОБА_1 Г,В. за кошти ОСОБА_1 та передачі квартири АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_1 за Актом прийому-передачі квартири № 20 від 15.08.2008 року; дій ОСОБА_1 по внесенню коштів в розмірі 185000 гривень на рахунок товариства для здійснення будівельних робіт та прийому ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 у власність за Актом прийому-передачі квартири № 20 від 15.08.2008 року; та тлумачення умов попереднього договору від 4 грудня 2007 року, укладеного між товариством та позивачем, як договору, виконаного з врахуванням положень глави 69 ЦК України.

Водночас, заявляючи позивач позовні вимоги про тлумачення змісту договору ( дій) шляхом визначення його правової природи ( які є фактично є вимогами, спрямованими на оспорення окремих частин правочину) і про тлумачення змісту договору на предмет відповідності його вимогам глави 69 ЦК України , позивачем фактично порушено питання щодо встановлення судом законодавства, котрим регулюються правовідносини, які склалися між сторонами договору та факту відповідності цього договору( дій) вимогам чинного законодавства, що суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину.

Тому у задоволені і цих вимог позивача слід відмовити за безпідставністю.

Представником відповідача ОСОБА_4 подавалася заява про застосування строків позовної давності.

Статтями 256 та 267 ЦК України визначено поняття позовної давності та наслідки її спливу. Зі змісту зазначених норм випливає, що законодавець пов`язує право застосування судом строків позовної давності лише за наявності встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів і беззаперечно на підставі заяви сторони у спорі.

Оскільки судом не встановлено факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача, та відмовлено у задоволені позову за безпідставністю, тому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.263- 265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс», Приватного підприємства «НИВА-В.Ш.», Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними акту уцінки, протоколу , результатів проведених прилюдних торгів та акту, акту державного виконавця про проведені прилюдні торги, свідоцтва; тлумачення правочинів , договору та визнання права власності на житлове приміщення ,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду , шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: