Справа № 368/1399/18
Провадження № 2/368/615/18
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"15" листопада 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, третя особа: Сектор державної реєстрації відділу адміністративних послуг Кагарлицької РДА про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

встановив:

представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, право на яку у спадкодавця виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року, обґрунтовуючи позов наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у віці 88 років, померла їхня мати ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала у АДРЕСА_1.

Факт смерті матері підтверджується актовим записом про смерть № 40 від 14 грудня 1998 року, зареєстрованим виконкомом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 14 грудня 1998 року.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,05 га, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказане право власності на земельну ділянку, виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07.05.2001 року, тобто після її смерті.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-ІУ "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті.

Вказане право на земельну ділянку є спадковим, яке після смерті чоловіка, згідно її заповіту, фактично перейшло до мене, її сина, єдиного спадкоємця за заповітом.

Спадщина ним прийнята шляхом звернення з заявою про її прийняття до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та оформлення спадкових прав на частину спадкового майна, житловий будинок.

Спадкова справа заведена нотаріусом зазначеної вище нотконтори та зареєстрована в реєстрі за № 351.

Правом власності, згідно частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 125 Земельного кодексу України, у редакції діючій на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку посвідчується оригіналом державного акта виданого у відповідності до частини 1 статті 126 цього Кодексу.

Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ( зареєстрованого в МЮ України 22. 02. 2012 року за № 282/20595) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до пункту 4.20 вказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

За життя матері у неї в установленому порядку не виникло право власності на земельну ділянку та вона не встигла отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку, а відтак на час відкриття спадщини був відсутній правовстановлюючий документ який би підтверджував це майнове право.

За таких умов, коли правовстановлюючий документ на земельну ділянку спадкодавця за життя не було видано, а відтак її юридичне право власності на земельну ділянку на час смерті не було підтверджено, нотаріальна контора не може визнати його право спадкоємця на земельну частку (ділянку), яка законом віднесена до нерухомого спадкового майна, а тому 03 квітня 2013 року за вих. № 814/01-16 нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону N 5037-УІ від 04.07.2012 року, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав не нерухоме майно, що набрало законної сили.

Враховуючи, що власник нерухомого майна померла і згідно частини 4 ст. 25 ЦПК України її цивільна правоздатність припинилася в момент смерті, його право власності на земельну ділянку визнано та підтверджено після смерті та він не може особисто отримати правовстановлюючий документ на неї чи належним чином уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію, виникла необхідність звернутися до суду для визнання права власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року, за мною, спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Частиною першою ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Представник відповідач в особі Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджено телефонограмою, проте до суду не з'явився.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

При цьому представник відповідача про причини своєї неявки не повідомив, не подав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи.

Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши надані позивачем письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-ІУ "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у віці 88 років, померла мати позивача ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала у АДРЕСА_1.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується актовим записом про смерть № 40 від 14 грудня 1998 року, зареєстрованим виконкомом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 14 грудня 1998 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,05 га, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказане право власності на земельну ділянку, виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07.05.2001 року, тобто після її смерті.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті.

Вказане право на земельну ділянку є спадковим, яке після смерті чоловіка, згідно її заповіту, фактично перейшло до позивача, її сина, єдиного спадкоємця за заповітом.

Спадщина позивачем прийнята шляхом звернення з заявою про її прийняття до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та оформлення спадкових прав на частину спадкового майна, а саме: на житловий будинок.

Спадкова справа заведена нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та зареєстрована в реєстрі за № 351.

Правом власності, згідно частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 125 Земельного кодексу України, у редакції діючій на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку посвідчується оригіналом державного акта виданого у відповідності до частини 1 статті 126 цього Кодексу.

Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ( зареєстрованого в МЮ України 22. 02. 2012 року за № 282/20595) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до пункту 4.20 вказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

За життя спадкодавця в установленому порядку не виникло право власності на земельну ділянку та спадкодавець не встигла отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку, а відтак на час відкриття спадщини був відсутній правовстановлюючий документ який би підтверджував це майнове право.

За таких умов, коли правовстановлюючий документ на земельну ділянку спадкодавця за життя не було видано, а відтак її юридичне право власності на земельну ділянку на час смерті не було підтверджено, нотаріальна контора не може визнати позивачу право спадкоємця на земельну частку (ділянку), яка законом віднесена до нерухомого спадкового майна, а тому 03 квітня 2013 року за вих. № 814/01-16 нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Враховуючи, що власник нерухомого майна померла і згідно частини 4 ст. 25 ЦПК України її цивільна правоздатність припинилася в момент смерті, його право власності на земельну ділянку визнано та підтверджено після смерті та він не може особисто отримати правовстановлюючий документ на неї чи належним чином уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію, виникла необхідність звернутися до суду для визнання права власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року, тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за ОСОБА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, право на яку у спадкодавця виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про земельні відносини», ЗК України, ЦК України, ст. ст. 7,8, 19, 81,83, 258, 263-273 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, третя особа: Сектор державної реєстрації відділу адміністративних послуг Кагарлицької РДА про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, право на яку у спадкодавця виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Повний текст судового рішення складено 20.11.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко