Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 755/588/16-ц

провадження № 61-4831св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києвавід 4 березня 2016 року у складі судді Астахової О. О. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року у складі суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року справу № 755/588/16-ц призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 23 червня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 4 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач умов кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

4 березня 2016 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанцій мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним на підставі заяви позичальника кредиту. Відсутні оригінали кредитного договору та письмові докази щодо отримання відповідачем тіла кредиту є підставою визнати позовні вимоги позивача недоведеними.

15 листопада 2016 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 березня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанцій мотивоване тим, що подавши анкету-заяву від 23 червня 2012 року, відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку. Висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору не ґрунтується на нормах матеріального права та наявних матеріалах справи. Оскільки суду не надано доказів, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції Умови та Правила не є тими, з якими був ознайомлений відповідач під час укладення кредитного договору, відповідач таких заперечень не висловив, а відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору не ґрунтується на нормах матеріального права та наявних матеріалах справи. Втім з виписки із рахунку відповідача вбачається, що відповідач з 4 грудня 2012 року карткою не користувався і своїми діями не підтвердив згоду на підвищення процентної ставки відповідно до пункту 1.1.6.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

У касаційній скарзі, від 12 грудня 2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, банк має право на збільшення тарифів в односторонньому порядку, а відповідач не заявляв про незгоду щодо підвищення процентної ставки і таким чином погодився на збільшення.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржених рішень) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23 червня 2012 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідно до умов якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, останній платіж був ним внесений 7 травня 2013р., у зв'язку із чим виникла заборгованість. Відповідач карткою не користувався і своїми діями не підтвердив згоду на підвищення процентної ставки відповідно до пункту 1.1.6.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Втім суд апеляційної інстанції встановивши, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, відмовив в задоволенні позову, хоча незаконне підвищення процентної ставки не свідчить про відсутність боргу.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскарженого рішення) не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково. Рішення апеляційного суду скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року.

Передати справу № 755/588/16-ц на новий розгляд до Апеляційного суду м. Києва.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат