Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 463/4883/14-ц

провадження № 61-2463 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційногосуду Львівської області у складі колегії суддів: Бермеса І. В., Мусіної Т. Г., Савуляка Р. В. від 22 січня

2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Увересні 2014 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання до виконання умов договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 порушуються умови договору безоплатного користування приміщенням від 6 жовтня 2000 року, оскільки ним 10 вересня 2014 року пробито отвір у нотаріальну контору із суміжного приміщення перукарні, яка теж перебуває у його власності, що унеможливлює здійснення нею нотаріальної діяльності. Нею у приміщенні нотаріальної контори власними коштами декілька разів відновлювалася зруйнована стіна, однак відповідач її знову руйнував. Позивач змушена була встановити в приміщенні нотаріальної контори охорону для забезпечення цілісності майна, змінити міжкімнатні дерев'яні двері на металеві між приміщенням нотаріальної контори під літ. 3-11 та приміщенням під літ. 3-4. Також вказала, що відповідачем їй завдано моральну шкоду.

З урахуванням викладеного просила зобов'язати відповідача виконувати умови договору безоплатного користування приміщенням від 6 жовтня 2000 року, зобов'язати відновити зруйновану ним стіну між кімнатою нотаріальної контори під літ. 3-11 та приміщенням перукарні за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на свою користь завдано матеріальну шкоду у розмірі

6 040 грн; упущену вигоду у розмірі 14 515 грн та моральну шкоду у розмірі

20 тис. грн.

У лютому 2015 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив розірвати договір безоплатного користування приміщенням.

Зустрічний позов мотивовано тим, що позивачем істотно порушено умови укладеного договору, чим завдано шкоди належному йому на праві власності майну, порушено його права та законні інтереси. Без його згоди, в порушення умов договору, ОСОБА_2 передала приміщення нотаріальної контори своєму синові для здійснення нотаріальної діяльності.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просив розірвати зазначений договір безоплатного користування приміщенням.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов

ОСОБА_3 задоволено. Розірвано договір безоплатного користування приміщенням від 6 жовтня 2000 року. Вирішено питання судових втрат.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, у порушення вимог статті 774 ЦК України, без згоди власника передала майно в піднайм ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_4, здійснюючи нотаріальну діяльність без згоди власника приміщень, завдав ОСОБА_3 шкоди, створивши перешкоди у використанні власником належних йому приміщень.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 січня 2016 року рішення районного суду скасовано в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди у розмірі 6 040 грн. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі

6 040 грн. В решті рішення залишено без змін.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що дії ОСОБА_3 по демонтажу перегородки були неправомірними, а ОСОБА_2 з метою захисту своїх прав декілька разів відновлювала зруйновану стіну у приміщенні нотаріальної контори за власні кошти.

12 лютого 2016 рокуОСОБА_3 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив належним чином обставин справи та не перевірив доводів відповідача про відсутність в його діях вини і умислу направленого на завдання ОСОБА_2 шкоди.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 6 жовтня 2000 року між ОСОБА_3 та приватним нотаріусом ОСОБА_2 було укладено договір безоплатного користування приміщенням, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав приватному нотаріусу ОСОБА_2 у безоплатне користування на невизначений термін приміщення загальною площею 58,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 на підставі договору про співпрацю від 28 жовтня 2009 року було надано у спільне користування ОСОБА_4 приміщення на АДРЕСА_2, для здійснення нотаріальної діяльності.

Договір безоплатного користування приміщенням укладено між сторонами в період дії ЦК УРСР 1963 року, статтею 324 якого було передбачено, що за договором безоплатного користування майном одна сторона зобов'язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобов'язується повернути те ж майно.

Однак, згідно з пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності з 2004 року, до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли до правильного висновку про те, що за своєю правовою природою укладений договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 28 жовтня 2009 року є змішаним договором та містить елементи договору піднайму. При цьому, укладаючи зазначений договір ОСОБА_2 порушила умови договору безоплатного користування приміщенням, оскільки згоди на передачу приміщення в піднайм власник не надавав.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що за її кошти було проведено будівельні роботи із спорудження стіни та закупівлю будівельних матеріалів в розмірі 2 239 грн 20 коп., оплачено вартість встановлення в приміщенні нотаріальної контори фізичної охорони у розмірі

2 016 грн, а також заміна міжкімнатних дерев'яних дверей на металеві між приміщенням нотаріальної контори літ. 3-11 та приміщенням літ. 3-4 у розмірі

1 785 грн.

Враховуючи те, що висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк