Провадження № 2-о/761/177/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі Триндюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту постійного проживання, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою в якій просила суд: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з квітня 2003 року і до 01 березня 2018 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Заява обґрунтована тим, що 09.03.2005 року заявник уклала шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №315. Знаходячись у шлюбі заявник проживала спільно зі своїм чоловіком в його квартирі, однак не реєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 Під час їхнього спільного проживання заявник сплачувала комунальні послуги за квартиру її чоловіка, після його смерті, та займалася організацією його поховання. Заявник зазначає, що вона є інвалідок 2 групи та отримує маленьку пенсію та перебувала постійно на утриманні свого покійного чоловіка, так як у нього була більша пенсія. ОСОБА_1 була вимушена звернутися, після смерті її чоловіка, до пенсійного фонду з метою оформлення пенсії покійного чоловіка на себе в зв'язку з втратою годувальника, однак посадовими особами пенсійного фонду було роз'яснено ОСОБА_1, що оформлення пенсії потрібне підтвердження постійного проживання з покійним чоловіком за однією адресою, в зв'язку з тим, що останньої інша адреса реєстрації місця проживання. Отримати довідку про постійне проживання з покійним чоловіком заявник не може, так як орган державної влади або орган місцевого самоврядування, як і організація, яка обслуговує даний будинок, не видають таких довідок або документів які б підтверджували даний факт, тому заявник звернулася до суду з вказаною заявою.

Заявник в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надіслала заяву в якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

09.03.2005 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №315, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті.

Відповідно до договору-замовлення на придбання-оформлення предметів і послуг похоронного призначення, саме ОСОБА_1 займалася похованням свого чоловіка ОСОБА_2

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлено, що всі витрати за житлово-комунальні послуги по квартирі померлого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, були сплачені ОСОБА_1, що підтверджується наданими заявником квитанціями.

Заявник звернулася до суду для встановлення вказаного факту з метою оформлення пенсії покійного чоловіка ОСОБА_2 на себе в зв'язку з втратою годувальника, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням та довідкою, отримує пенсію у розмірі 1889,08 грн. відповідно до листа Пенсійного фонду України.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Судом встановлено, що позивач проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2003 року до 01 березня 2018 року, однак, відповідно до ЦПК Української РСР, який діяв станом на квітень 2003 року не передбачено встановлення такого факту.

01.01.2004 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України.

Таким чином, виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч.1 ст.58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаного нормативного акту не поширюється.

У зв'язку з вищевикладеним, заявлені вимоги за період з квітня 2003 року по 01 січня 2004 року підпадають під застосування кодексу ЦПК Української РСР, нормами якого не передбачено право встановлення такого факту, а тому позовні вимоги позивача у в цій частині не підлягають задоволенню.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 293, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту постійного проживання- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1з 01 січня 2004 року до 01 березня 2018 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: