Справа № 487/116/18
Провадження № 22ц/812/357/18 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О.А. в місті Миколаєві о 10 годині 30 хвилин зі складанням його повного тексту 4 жовтня 2018 року, по справі

за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просив про стягнення 106 000,00 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_2 в порушення умов укладеного з ним 26 липня 2006 року кредитного договору у встановлені строки не погасив суму кредиту і проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів або будь-якої їх частини на свій розсуд, в тому числі і частини пені за невиконання умов договору.

Вказуючи в позові суму заборгованості за пенею, позивач зазначив, що заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2014 року з відповідача на користь кредитора було стягнуто 452 820 грн. кредитної заборгованості за тілом кредиту, процентами, комісією та пенею.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 вересня 2018 року відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», яке відповідно до п. 1.7 статуту є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ КБ Приватбанк та ЗАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На його думку суд не врахував той факт, що не виконане заочне рішення суду від 3 листопада 2014 року по іншій справі не є підставою для припинення правовідносин між сторонами, а тому безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені за інший період.

Також місцевий суд не з'ясував чи виконано рішення суду, яким стягнута уся заборгованість за кредитом, в якій саме частині, а тому безпідставно не застосував норми, передбачені статтями 525-526, 610, 625-627, 1048 ЦК України.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 5 листопада 2018 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір № NKНЗАN0000115А, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 80 791,00 грн на придбання автомобіля, а також на оплату страхових платежів, під 14,76% річних та 0,25% винагороди за надання фінансового інструменту з терміном погашення у строк до 25 липня 2013 року (а.с.4-13).

За пунктом 4.1 договору сторони узгодили підстави настання відповідальності для позичальника, який у випадку порушення будь-якого із зобов'язань, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 договору повинен сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менш 1 гривні за кожний день прострочки (а.с.11).

Між тим, станом на 25 липня 2013 року відповідач як позичальник не виконав належним чином зобов'язання за договором, внаслідок чого позивач надіслав відповідачу вимогу від 29 липня 2014 року № 30.1.0.0/2 НОМЕР_1 з попередженням про намір звернутися до суду з позовом та пропозицією погасити прострочену заборгованість за кредитом, у зв'язку з настанням строку повернення кредитних коштів.

У подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом про стягнення цієї заборгованості, що утворилась за кредитним договором станом на 22 серпня 2014 року, а саме: з позичальника ОСОБА_2 в сумі 452 820 грн. 81 коп., з яких: 58 211 грн. 40 коп. заборгованість за кредитом, 114 055 грн. 91 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 9 881 грн. 16 коп. заборгованість за комісією та 270 872 грн. 34 коп. пені, а також з поручителя ОСОБА_3 в розмірі 1000, 00 грн відповідно до договору поруки №02/ДЗ від 15 серпня 2014 року.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2014 року у справі № 467/2110/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 на користь банка стягнута заборгованість за договором від 26 липня 2006 року № NKНЗАN0000115А в загальній сумі 452 820 грн. 81 коп., а з ОСОБА_3 за договором поруки - 1 000 грн. (а.с.3-4).

Вказане рішення вступило в законну силу, але до наступного часу даних про його виконання немає.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, замість нарахування сум за прострочене зобов'язання, банком повторно розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 25 вересня 2017 року зі збільшенням періоду нарахування та суми пені, яка склала в загальному розмірі 761 762 грн. 45 коп..

Від цієї загально нарахованої суми банком віднято суму заборгованості стягнуту за заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області в розмірі 453 020 грн. 81 коп., внаслідок чого сума пені, що залишилася склала 308 741 грн. 64 коп., яка зменшена банком на свій розсуд та ним заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 106 000,00 грн. (а.с.5-8).

Тому відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» , суд першої інстанції правильно виходив з того, що після стягнення кредитної заборгованості за договором, строк дії за яким закінчився позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача сум за кредитним договором, в тому числі і пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Такий висновок суду повністю відповідає висновкам про правильне застосування норм права викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року №1410цс18 при розгляді справи №444/9519/12.

Так, Великою Палатою визначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а тіло кредиту вже стягнуто за рішенням суду, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки (пені) або стягнення її частини, визначеної позивачем на свій розсуд.

Посилання представника позивача в цьому разі на правову позицію ВС України, висловлену в «Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин 2009-2010р.р.» є помилковим, так як вона суперечить висновкам ВП ВС, в яких Верховний Суд відступив від раніше висловлених ним правових позицій.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення без з'ясування питання про наявність виконавчого провадження з його виконання, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Щодо доводів про безпідставне незастосування судом статті 625 ЦК України, то вказане було б виходом за межі пред'явлених банком вимог про стягнення неустойки у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором (пункт 4.1).

Таким чином обставин, які б давали підстави для стягнення кредитної заборгованості, що додатково нарахована банком та у стягненні якої обґрунтовано відмовлено судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Отже, у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Стосовно посилань суду першої інстанції на обставини дострокового виконання зобов'язань, то вони є помилковими, але не вплинули на правильність вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський О.В. Локтіонова