Справа № 204/646/18
Провадження № 2/204/656/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила: шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 лютого 2013 року в Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 115 - розірвати; та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 01 травня 2014 року. Причиною розпаду сім'ї є психологічна несумісність між ними, яка негативно вплинула на подружні стосунки та призвела до непорозумінь та втрати моральної рівноваги в сім'ї. До теперішнього часу поліпшення у їх стосунках не відбулося, так як кожен з них продовжує жити окремим життям. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Крім того, вказала, що дитина після припинення шлюбних відносин між ними проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться.

В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої уточнені позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути за її відсутності. Також, просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги позивачки в повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу і стягнення з нього аліментів. При цьому, вказав, що не підтримує з дружиною шлюбних відносин з 01 травня 2014 року.

Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

В судовому засіданні було встановлено, що 22 лютого 2013 року ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4) та ОСОБА_1 уклали шлюб в Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 115. В шлюбі у них народилася дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 01 травня 2014 року, шлюб носить формальний характер.

З урахуванням вказаних позивачкою обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити її (дружини) інтересам, що має істотне значення.

В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, суд вважає необхідним розірвати шлюб між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Тому, згідно з ч. 2 ст. 115 СК України, суд вважає необхідним надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили, на адресу Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Також, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю, позивачкою у даній справі, та знаходиться на її утриманні, що не заперечувалося й відповідачем.

Добровільно допомогу на утримання своєї малолітньої дитини відповідач не надає, а доказів іншого суду не надано.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов'язком, у зв'язку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачка просила суд визначити аліменти в частині від заробітку відповідача в розмірі 1/4 частини, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитині саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для утримання малолітньої дитини та сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дитині належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року.

Крім того, як вже було зазначено вище, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів в частині від заробітку відповідача та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - ОСОБА_2.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом - позивачка звернулася до суду 11.01.2018 року), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В частині позовних вимог про розірвання шлюбу суд вважає можливим не стягувати з відповідача судовий збір на користь позивачки, оскільки сама позивачка просила залишити судові витрати в цій частині за нею.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7, 105, 110, 112, 115, 180-183, 191 СК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 206, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 22 лютого 2013 року в Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 115, в якому є малолітня дитина - розірвати.

Прізвище позивачки «ОСОБА_5» залишити без змін.

Прізвище відповідача «ОСОБА_6» залишити без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 115 СК України, надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили, на адресу Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - ОСОБА_2.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення про стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 49047, АДРЕСА_1.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Суддя В.В. Самсонова