Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 615/1941/15-ц

провадження № 61-1533св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5,

Новомерчицька сільська рада Валківського району Харківської області,

третя особа - відділ Держгеокадастру у Валківському районі Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Валківського районного суду Харківської області у складі судді

Токмакової А. П. від 27 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М., від 23 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, Новомерчицької сільської ради Валківського району Харківської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Валківському районі Харківської області, про визнання недійсними відомостей в державному реєстрі земель про визначення меж земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки, зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є орендарем земельної ділянки загальною площею 0,2540 га у с. Новий Мерчик Валківського району Харківської області по проспектуПеремоги, 1 на підставі договору оренди. У липні 2015 року відповідач почала чинити їй перешкоди у встановленні паркану на земельній ділянці, посилаючись на те, що вона є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом, та паркан позивача заходить на межі її земельної ділянки. Позивач стверджує, що акт про погодження меж земельної ділянки відповідача, в якому вона, начебто, погодила межу земельної ділянки відповідача зі своєю земельною ділянкою, вона не підписувала. У проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для укладення договору оренди зазначено межі переданої позивачу в оренду земельної ділянки та встановлено, що на відрізку від «Б» до «В» земельна ділянка межує з землею, яка знаходиться у комунальній власності, та до земельної ділянки відповідача ще більше ніж півметра. На думку позивача, хоча земельна ділянка відповідача вже сформована, але кадастровий план вона виготовляла вже після того, як була сформована і зареєстрована в дійсній системі земельних координат орендована позивачем земельна ділянка, а тому технічна документація з землеустрою відповідачкою повинна була виготовлятися з урахуванням вже встановлених меж.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати недійсними відомості щодо меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, внесені до Державного реєстру земель на підставі акту погодження меж від 25 травня 2014 року; відновити межу, яка поділяє земельні ділянки по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, яка виготовлена для укладення договору оренди землі № 2 від 01 червня 2012 року; зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні орендованою земельною ділянкою шляхом її звільнення та виготовити технічну документацію і внести відомості до Державного реєстру земель у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, яка виготовлена для укладення договору оренди землі № 2 від 01 червня

2012 року.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 27 лютого

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення її прав ОСОБА_5, зокрема, невідповідності технічної документації належної відповідачу земельної ділянки вимогам законодавства.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася на обґрунтування позовних вимог. При цьому позивачу були роз'яснені її процесуальні права та обов'язки та право на призначення земельно-технічної експертизи. Обраний позивачем спосіб захисту прав на земельну ділянку не передбачений законодавством.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 28 грудня 2017 року,

ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно встановлено фактичні обставини справи, не досліджено докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, не надано їм правової оцінки.

12 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_5 на зазначену касаціну скаргу, у якому відповідач просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на їх законність та обгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 01 червня 2012 року між ОСОБА_4 та Новомерчицькою сільською радою Валківського району Харківської області укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,2540 га (кадастровий номер НОМЕР_1) з земель комерційного призначення, яка знаходиться на території Новомерчицької сільської ради в межах населеного пункту - АДРЕСА_2, строком на 49 років.

На підставі рішення виконавчого комітету Новомерчицької сільської Ради народних депутатів від 10 вересня 1996 року АДРЕСА_1 ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,64 га по АДРЕСА_1, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, а 0,39 га - для ведення особистого підсобного господарства та видано державний акт на право приватної власності на землю від 09 листопада 1996 року.

25 травня 2014 року на підставі договору, укладеного між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7, та державного акту на право власності на земельну ділянку, на земельній ділянці відповідача здійснено землевпорядні роботи.

У той же день складено акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами, ОСОБА_8 та ОСОБА_4, які погодили цей акт своїми підписами.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено у частині третій статті 152 ЗК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України або ж іншим способом, який передбачено законом.

Встановивши, що ОСОБА_4 у позовній заяві просила суд захистити своє порушене право шляхом визнання недійсними відомостей щодо меж земельної ділянки відповідача, внесені до Державного реєстру земель на підставі акту погодження меж, відновлення межі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позову. Такі вимоги самі по собі не можуть вважатися належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки обставини щодо ймовірних порушень, допущених під час розроблення технічної документації, можуть бути предметом доказування і встановлюватись при розгляді спору щодо визнання незаконними та скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зокрема у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких її було проведено. Оскільки таких вимог позивачем не заявлено, то суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених у позові вимог. Позивачу було роз'яснено право на призначення судової земельно-технічної експертизи для встановлення наявності перешкод з боку відповідача, які позивач просила усунути, проте позивач таким правом не скористалася.

Доводи касаційної скаргизводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

З урахуванням наведеного, рішення судів попередніх інстанцій є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 27 лютого

2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф. Хопта