Дата документу 21.11.2018 Справа № 333/9607/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1021/18 Головуючий у 1-й інстанції:
Є.У.№ 333/9607/14ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_5 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 28 вересня 2018 року про відмову у перегляді рішення за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернуся до суду з позовом, у якому просив: витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та визнати у порядку спадкування за ним право власності на вказану квартиру.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на початку березня 2010 року раптово зник його двоюрідний дядько - ОСОБА_7, якому на праві приватної власності належала спірна квартира. Після зникнення дядька, у квітні 2010 року йому стало відомо, що квартира перейшла у власність інших осіб, через що він звернувся у Комунарський РВ УМВС України в Запорізькій області із заявою про вчинення злочину, і 09 квітня 2010 року була порушена кримінальна справа за фактом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2013 року за його заявою було оголошено ОСОБА_3 померлим, та 11 грудня 2013 року ним отримано свідоцтво про смерть останнього, проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що спірна квартира спадкодавцю не належить. Із матеріалів кримінального провадження, в якому його визнано потерпілим, він дізнався про те, що квартира дядька була переоформлена на ОСОБА_5 на підставі підробленого рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2010 року, а 09 березня 2010 року останньою було укладено договір купівлі-продажу спірної нерухомості із ОСОБА_4, який у подальшому зареєстрував право власності на зазначену квартиру.

Посилаючись на те, що спірна нерухомість перебуває у власності відповідача незаконно, просив про задоволення позову з підстав, передбачених ст. 388, 1216 ЦК України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, позов задоволено. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2. Визнано у порядку спадкування за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_6 завернувся до суду із заявою про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Зазначав, що 17 травня 2018 року він дізнався про те, що протягом 2009 року ОСОБА_7 було видано декілька довіреностей на різних осіб, у тому числі і на третю особу ОСОБА_5, на відчуження спірної квартири з правом отримання необхідних довідок і документів. Вказані обставини, на думку заявника, спростовують висновки суду першої інстанції про те, що квартира вибула із власності ОСОБА_7 поза його волею. Судами при винесенні рішення вказано на порушену кримінальну справу за фактом шахрайських дій щодо незаконного заволодіння спірною квартирою, проте до теперішнього часу жодна із причетних до злочину осіб не встановлена, а розслідування справи призупинено. Особи, причетні до злочину, маючи на меті заволодіння чужими коштами шляхом продажу квартири, мали можливість безперешкодно продати квартиру на підставі наявних доручень. І така можливість зберігалась для повірених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 впродовж року аж до 08 січня 2010 року, а для ОСОБА_5 - до 24 грудня 2013 року. Однак, не дивлячись на те, що ці довіреності були абсолютно законними, а їх використання для продажу квартири не створювало жодних перешкод і не містило будь-якої загрози бути викритими та притягнутими до відповідальності за використання підробленого документу, вони так і не були використані. Саме з метою заволодіння грошовими коштами, шляхом продажу квартири, подальшого її витребування від добросовісного набувача і повернення у власність ОСОБА_7 було виготовлено рішення суду. Тому беззаперечним та очевидним є те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 діяли спільно, погоджено задля досягнення спільної мети, а продаж квартири відбувся за згодою ОСОБА_7 та вільним волевиявленням останнього. Вказані обставини існували на час розгляду справи і є істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду, але не були встановлені судом під час судового розгляду та враховані при ухваленні судового рішення. Крім того, ці обставини не були і не могли бути відомі відповідачу по справі ОСОБА_4 і були встановлені вже після набрання рішенням законної сили, що згідно по вимог п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року заява ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишена без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить переглянути рішення суду за нововиявленими обставинами і відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем і третьою особою не надавався.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони і їх представники не з'явилися. Відповідач ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_6 направили суду письмові клопотання про витребування додаткових письмових доказів, а також про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що представник ОСОБА_6 приймає участь у розгляді іншої справи у суді першої інстанції, а ОСОБА_4 захворів. Доказів неможливості з'явитися до суду за станом здоров'я ОСОБА_4 не надав.

Третя особа ОСОБА_5 просила визнати причини неявки до суду сторін і їх представників неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Розглянувши клопотання відповідача і ОСОБА_6 про витребування додаткових доказів і про відкладення розгляду справи, колегія суддів визнала їх такими, що не підлягають задоволенню.

За положенням ч.2 ,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 серпня 2018 року ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.117 ЦПК України було подано клопотання до суду першої інстанції про витребування у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Літенко Л.В. інформації про видані ОСОБА_7 довіреності на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (том2:а.с.173-174).

Вказане клопотання судом першої інстанції було розглянуто і задоволено, на запит суду від 20 серпня 2018 року від приватних нотаріусів 10 вересня 2018 року і 17 вересня 2018 року надійшли відповіді і копії відповідних довіреностей (том2 а.с.244-246, том3: а.с.9).

Із клопотанням про витребування інших письмових доказів, у тому числі із інформаційного центру Міністерства юстиції України, у порядку, передбаченому ст.117 ЦПК України ОСОБА_4 до суду не звертався.

За вказаних обставин передбачених законом підстав про витребування додаткових письмових доказів і дослідження нових доказів судом апеляційної інстанції не вбачається.

Вирішуючи питання щодо поважності причин неявки ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_6 у засідання апеляційного суду, колегія суддів приймає до уваги такі обставини. У суді першої інстанції при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами представництво відповідача здійснював ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09 листопада 2015 року зі строком дії до 09 листопада 2018 року (том2: а.с.169), а також адвокат ОСОБА_12 на підставі угоди про надання правової допомоги від 16 вересня 2018 року (том2: а.с. 182).

Доказів неможливості приймати участь у судовому засіданні за станом здоров'я ОСОБА_4, а також документів на підтвердження права представництва ОСОБА_6 відповідача після 09 листопада 2018 року суду апеляційної інстанції не надано. Причини неявки до суду інший представник відповідача адвокат ОСОБА_12 суду не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів визнала причини неявки ОСОБА_4 і його представника адвоката ОСОБА_12 неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті. Участь ОСОБА_6 в іншому процесі не є причиною для відкладення розгляду справи, оскільки строк дії довіреності, на підставі якої він здійснював представництво у суді першої інстанції, скінчився 09 листопада 2018 року, документів на підтвердження наявності таких повноважень після 09 листопада 2018 року до клопотання про відкладення розгляду справи не додано.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення третьої особи ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні передбачені статтею 423 ЦПК України підстави для скасування за нововиявленими обставинами судового рішення.

Вказаний висновок відповідає наявним у справі документам, узгоджується з нормами матеріального і процесуального права.

Судом було з'ясовано, що на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 остання не була її власником, оскільки квартира була зареєстрована за нею на підставі підробленого судового рішення, а тому продавець не мала будь-яких прав на відчуження нерухомості. Крім того, судом було також встановлено, що у 2006 році ОСОБА_5 загубила свій паспорт, про що одразу повідомила відділ громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ у Запорізькій області. У 2010 році від працівників правоохоронних органів їй стало відомо, що невідома особа вклеїла свою фотографію у загублений паспорт і від її імені оформила договір купівлі-продажу спірної квартири.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно вибуло із володіння власника не з його волі, а тому відповідно до ч.1 ст. 388, ст.1218 ЦК України позивач як спадкоємець померлого власник майна, має право віндикаційної вимоги до набувача цього майна.

Обґрунтовуючи свої вимоги про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_4 зазначав, що протягом 2009 року власник квартири ОСОБА_7 за нотаріально посвідченими довіреностями уповноважив трьох різних осіб, у тому числі і ОСОБА_5, продати спірну квартиру. Вказана обставина, на думку ОСОБА_4 спростовує висновки суду першої інстанції про те, що квартира вибула із володіння поза волею власника.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За роз'ясненнями, викладеними у п. 3 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

За положеннями п.5 зазначеної Постанови процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Предметом судового розгляду при вирішенні питання про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння було дослідження як факту неправомірного відчуження спірного нерухомого майна ОСОБА_5, так і факту набуття позивачем права на спадщину після померлого власника квартири.

Отже, предметом доказування сторін були як факт неправомірності дій ОСОБА_5, так і факт прийняття спадщини позивачем після смерті власника квартири.

Відповідач як на нововиявлену обставину посилається на те, що за свого життя ОСОБА_7 видав три довіреності на продаж своєї квартири, отримував дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, тобто вчиняв дії, які свідчать про наявність його волі на вибуття квартири із його володіння.

Проте, зазначена обставинами не може вважатися нововиявленою в розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки ОСОБА_5 відчужувала квартиру не на підставі довіреності, виданої ОСОБА_7, а як власник квартири на підставі підробленого судового рішення. Факт надання підробленого рішення і використання продавцем підробленого паспорту свідчить, що у даному випадку майно, яке належало ОСОБА_7 вибуло із його володіння поза його волею.

Твердження ОСОБА_6, що ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 та іншими особами шахрайським шляхом заволодів майном ОСОБА_4 на теперішній час не підтверджується жодним доказом.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. В даному випадку наявність довіреностей, які ОСОБА_7 видав у 2009 році не спростовують факти, викладені у рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя, яке переглядається.

Таким чином, обставини, на які посилається ОСОБА_4, не можуть бути підставою скасування оскаржуваної ухвали і перегляду судового рішення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Фактично всі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_4 з ухваленим у цій справі судовим рішенням, яке було предметом перегляду судів апеляційної і касаційної інстанцій.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 залишити без задоволення

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: