Провадження № 2/520/2369/18
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька та витрат на догляд і лікування,
07 серпня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання у розмірі 30 % частки від усіх видів заробітку з моменту предявлення позову довічно, а також кошти на покриття витрат, повязаних з лікуванням та доглядом у розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду.
Свої вимоги мотивував тим, що він є пенсіонером по інвалідності ІІ групи, на теперішній час важко хворий та потребує допомоги. Також позивач вказує, що інших джерел доходів він не має, тому його матеріальне становище є вкрай тяжким. У звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.
Ухвалою судді від 08.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.
В ході судового засідання, до початку розгляду справи по суті, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила: витребувати з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області копію актового запису про народження ОСОБА_2, який народився 22.07.1979 року. Витребувати з Держаної прикордонної служби України відомості про перетин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянином України, кордону між Україною та Польщею, із зазначенням дати вїзду та виїзду, вказуючи на те, що позивач позбавлений права самостійно отримати витребувані докази.
Ухвалою суду від 11.01.2018 року клопотання представника позивача було задоволено
04 квітня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила звернутися з судовим дорученням до компетентного органу ОСОБА_4 щодо отримання інформації відносно реєстрації місця проживання громадянина України ОСОБА_2 на території ОСОБА_4. Звернутися з судовим дорученням до компетентного органу ОСОБА_4 щодо отримання інформації відносно встановлення місця праці і розміру заробітної плати громадянина України ОСОБА_2 на території ОСОБА_4. Провадження по справі зупинити.
Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено.
Слід зазначити, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно паспорта серії КК 480403, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 12.06.2000 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.
Позивач ОСОБА_1 є непрацездатною особою та пенсіонером по інвалідності II групи, згідно Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 2-18 ОВ № 092609 від 06.10.2008 року, інвалідність встановлена безстроково.
Відповідно до Витягу з історії хвороби № 2859/721, наданою Міською лікарнею № 8, ОСОБА_1 має низку захворювань, в тому числі і тяжку хворобу у вигляді хронічного гепатиту С, які потребують певного довготривалого лікування, на яке потрібні значні грошові витрати.
Як вбачається з довідки № 3120 від 12.05.2016 р., виданої УПФУ в Київському районі м.Одеса, розмір пенсії ОСОБА_1 становить 1 166, 66 грн. на місяць.
Згідно актового запису про народження № 687 від 30.08.1979 року на гр.. ОСОБА_2, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції вбачається, що останній є сином позивача ОСОБА_1.
Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-15, 16, 22 ЦК України та ст.ст.3 - 15, 17-20, 184, 202- 206 СК України.
Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш суд враховує, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини 2 статті 1 СК України є утвердження почуття обов'язку перед батьками.
За змістом статті 7 СК України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України.
Відповідно до частини 1 статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги
Так, згідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку або є інвалідами 1,2,3 груп.
Отже, згідно паспортних даних та документів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, інвалідом ІІ групи довічно, тобто є непрацездатним, інших видів доходів окрім пенсії не має.
Як вбачається зі ст. 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів зобовязані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою або немічністю.
Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
Враховуючи те, що відповідач по даній цивільній справі знаходиться в працездатному віці, суд прийшов до висновку про можливість встановити розмір аліментів на утримання позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 в частці від заробітку щомісячно у розмірі 30 %.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК)
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, повязаних з лікуванням та доглядом за ними.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання.
Суд приймає до уваги те, що обов'язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування; непрацездатними визнаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону (стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»)
Судом встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки відповідно до медичних довідок потребує лікування через наявні захворювання.
При вирішенні спору суд бере до уваги те, що відповідач у судове засідання не зявився, доводів позивача не спростував, доказів неможливості надавати допомогу батьку не надав.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, у повному обсязі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи те, що у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, необхідно оплату на користь держави судових витрат в розмірі 640 гривень покласти на відповідача ОСОБА_2.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 776- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 184, 202 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька та витрат на догляд та лікування - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою Кіровоградська обл.., Гайворонський р-н., АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання у розмірі 30 % частки від усіх видів заробітку з моменту предявлення позову 07 вересня 2017 року й довічно.
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою Кіровоградська обл.., Гайворонський р-н., АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 кошти на покриття витрат, повязаних з лікуванням та доглядом у розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду 07 вересня 2017 року й довічно.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою Кіровоградська обл.., Гайворонський р-н., АДРЕСА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 640 гривень.
Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.