Справа № 646/9409/16-ц
№ провадження 2/646/63/2018
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2018 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харків у складі головуючого: судді Шелест І.М., за участю секретаря Волошко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в залі суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що зареєстрований та мешкає у квартирі АДРЕСА_1 з 18 березня 1998 року. Право власності на квартиру зареєстроване за відповідачами - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло. Проте, власники квартири є лише на папері, так як з 1992 року в Україні не мешкають, а з 2002 року зняті з реєстраційного обліку за даною адресою квартири. Позивач добросовісно та відкрито володіє майном більше 20 років, проживаючи в ньому з 1969 року та сплачуючи всі комунальні платежі, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та прохав визнати за ним право приватної власності на квартиру за набувальною давністю.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог ОСОБА_1 та про слухання справи у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала.

Відповідач - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки за останньою адресою його реєстрації.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволенню повністю, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням комунального майна та приватизації Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду 05 квітня 1999 року з реєстраційним №9-99-185126. Право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 07 квітня 1999 року, запис в реєстровій книзі за №П-9-10349, які згідно відповіді Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 12 квітня 2017 року зняті з реєстраційного обліку з даної квартири 23 січня 2002 року у м. Одесі (а.с. 6).

Позивач мешкає та зареєстрований у квартирі з 18 березня 1998, що підтверджується довідкою з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 19 липня 2016 року, будь-якого договору на право користування у нього з позивачами нема. Згідно відповіді Начальника Основянського відділу поліції ГУНП в Харківській області Колінко І.О. від 04 квітня 2017 року зазначено, що згідно бази ІПС «Армор» було лише одне звернення позивача, щодо розшуку документів ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» встановлено, що особистий рахунок відкритий на позивача (а.с. 11).

Згідно до договорів №99-15-МЗ від 27 жовтня 2004 року з надання послуг відомчого місцевого телефонного зв'язку газової промисловості, №12 від 30 вересня 2005 року про надання послуг теплопостачання, б/н від 19 жовтня 2001 року про користування електричною енергією, №548 від 28 серпня 2001 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території власником квартири значиться ОСОБА_1 Комунальні послуги сплачуються позивачем, що підтверджено квитанціями про їх сплату (а.с. 12-13).

З інформації, яка викладена в листі відповідачки встановлено, що остання є громадянкою Сполучених Штатів Америки, мешкає там більше 20 років, з 2011 року розлучена з ОСОБА_4, який також, мешкає у Штатах і відмовився від претензій відносно спірної квартири (68-69).

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність.

Окрім цього, враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, суд знаходить доведеним, що на квартиру ніхто не претендує, позивач відкрито, добросовісно, безперервно з 1998 року володіє житлом, сплачує комунальні послуги, договори про надання комунальних послуг укладені на нього, що надає йому права набуття квартири у власність за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України.

За таких підстав суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст. 344 ЦК України, постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 право приватної власності за набувальною давністю на АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.03.2018.

Суддя І.М. Шелест