БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1992/17
Провадження № 2/497/167/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2017 року Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу у розмірі 2000 гривен та 1684.00 гривен судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 24 січня 2015 року ОСОБА_1 знищив одне дерево породи «софора», а саме зрізав крони дерева в межах населеного пункту міста Ізмаїл, по вул. Некрасова, біля залізничних колій без дозвільних документів (ордера на знищення дерева).

28.12.2015 року громадським інспектором з охорони навколишнього природного середовища було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 153 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1. В подальшому.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення №000015 від 26.01.2016 року, винесеної старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Одеській області, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.153 КУпАП. Такими неправомірними діями відповідач заподіяв шкоду державі у розмірі 2000 гривен, розмір якої розрахований на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження зеленого насадження до ступені припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 року за № 559 додаток 1.

Відповідач своїми неправомірними діями завдав навколишньому природному середовищу майнову шкоду, яка незважаючи на отримання відповідачем претензії №8 від 14.02.2015 року від Державної екологічної інспекції в Одеській області, добровільно не відшкодована.

Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.24, 33). Надав суду заяву від 11.12.2017 року про розгляд справи за його відсутності (а.с.13, 14).

Відповідач в підготовчому засіданні 30.01.2018 року свою винуватість заперечував, однак підтвердив, що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.153 КУпАП, та штраф ним сплачено у повному обсязі. При цьому не виявив бажання надати до суду письмовий відзив на позовну заяву та будь-які наявні у нього докази на спростування доводів позовної заяви, наполягав на закритті підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду.

При відкритті провадження по даній справі суд встановив відповідачу строк для подання відзиву та усіх письмових доказів.

Ухвалу про відкриття провадження по даній справі, копію позовної заяви разом з доданими до неї документи, відповідач отримав ще 11.01.2018 року (а.с.25). Тобто до підготовчого засідання, яке проводилося 30 січня 2018 року було достатньо часу для підготовки і подачі відзиву та доказів.

Разом з цим, відповідач, а ні у встановлений судом строк, а ні в підготовче засідання відзиву та доказів не надав. І на пропозицію суду щодо надання доказів на спростування доводів, викладених в позовній заяві, не пристав. Жодних клопотань не заявляв.

Ухвалою від 30.01.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 28.02.2018 року.

Згідно статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Положеннями ст.178 ч.7, ч.8 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, відповідачем не виконано вимоги ЦПК України щодо подачі відзиву та доказів.

28.02.2018 року через канцелярію суду, відповідачем подано письмове заперечення (відзив) на позовну заяву, та додано документи до нього, однак клопотання про поновлення строку для подачі відзиву та доказів, відповідачем заявлено не було, також не зазначено з яких піддав він раніше не міг подати ці документи до суду.

Відповідач, будучи присутнім в судовому засіданні 28 лютого 2018 року, заперечував доводи викладені в позовній заяві. Стверджував, що дерево «софора» він не спилював, це зробив його товариш, але він при цьому надав інспектору свій паспорт, та погодився з тим, що саме він спилив дерево. У нього було вилучено пилку, яка до теперішнього часу йому не повернута. Дійсно було складно протокол, та винесено інспектор постанову. Він погодився сплати штраф 340.00 гривен, про що надав квитанцію. Але вважає, що дії інспектора є неправомірними, і його вина не доведена, оскільки, а ні фотокарток, а ні відео про те, як він спилював дерево не надано, а також не доведено, що це дерево не було свіжим.

Тому вважає вимоги про відшкодування шкоди безпідставними, і не доведеними, в звязку з чим він не має нести ніякої відповідальності.

Просив врахувати його важке матеріальне становище, перебування на його утриманні дружини та дітей, те, що його пилка була вилучена і не повернута, а тому він позбавлений можливості додаткового заробітку.

Також пояснив, що жодних письмових претензій Державної екологічної інспекції він не отримував.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» громадяни України зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення лісового законодавства та законодавства про охорону навколишнього природного середовища, яка підлягає компенсації у повному обсязі.

Статтею 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належать: складання протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом; пред'являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Відповідно до пункту 1 частини 2 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 454, Державна екологічна інспекція входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до ст.ст. 6, 25, 36 Закону України «Про рослинний світ» Державна екологічна інспекція України здійснює державне управління у сфері охорони та контролю використання та відтворення рослинного світу.

Судом встановлено, що 24.01.2015 року о 10:00 годині ОСОБА_1 здійснив знищення одного дерева породи «софора» діаметром 29 см. за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вул. Некрасова, біля залізничної колії, на землях Ізмаїльської міської ради, без дозвільних документів (ордера на знищення дерева).

26.01.2015 року громадським інспектором з охорони навколишнього природного середовища складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.153 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 (а.с.6-7).

Згідно ст.153 КУпАП відповідальність настає за знищення або пошкодження зелених насаджень, окремих дерев, чагарників, газонів, квітників та інших об'єктів озеленення в населених пунктах, невжиття заходів для їх охорони, а також самовільне перенесення в інші місця під час забудови окремих ділянок, зайнятих об'єктами озеленення.

Статтею 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року №2897-ІV, в редакції чинній на час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності визначено, що видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Не потребує отримання дозволу (ордера) на видалення зелених насаджень виконання робіт на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності. Відновна вартість сплачується до прийняття об'єкта в експлуатацію. Розмір відновної вартості видалених зелених насаджень зменшується на суму, передбачену в проектній документації на озеленення території».

За наслідками розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення Старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області ОСОБА_2 прийнято 26.01.2015 року № 000015 постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.153 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340.00 гривен (а.с.8-9).

Дана постанова набрала чинності, та ОСОБА_1 сплатив штраф у повному обсязі, про що ним надано до суду копію квитанції (а.с.29).

Положеннями ч.5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ч.6 цієї … постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини встановлені в справі про адміністративне правопорушення щодо вини ОСОБА_1 у спричиненні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок знищення одного дерева «софори» є такими, що встановлені і доказуванню не підлягають.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою в деліктних правовідносинах для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В наслідок допущеного правопорушення, відповідач своїми діями заподіяв шкоду державі у розмірі 2000 гривен, розмір якої розрахований на підставі «Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної знищенням або пошкодженням дерев», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 року № 559, в редакції постанови КМУ від 28.12.2001 року № 1789, із послідуючими змінами, затвердженими постановою КМУ від 01.02.2012 року № 111, що підтверджується наданим суду обґрунтованим розрахунком збитків заподіяних внаслідок пошкодження зелених насаджень на території Ізмаїльської міської ради громадянином ОСОБА_1 (а.с.10).

14.02.2015 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області відповідачу було направлена претензію №8 про добровільне відшкодування суми заподіяних збитків (а.с.11) поштовим листом, про що свідчить квитанція (а.с.12).

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону.

Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 року № 1264-ХІІ, з послідуючими змінами і доповненнями (надалі Закон) визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством (ст..2 Закону).

Розділом XV Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 68 названого Закону порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ч.1 ст.69 Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Аналогічні вимоги передбачені і ст.40 Закону України «Про рослинний світ», а саме, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні у: самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об'єктів рослинного світу та таке інше.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальними правилами, встановленими ст. 1166 ЦК України, для відшкодування шкоди необхідно: наявність самої шкоди, неправомірність дій (бездіяльності) особи, що її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи.

Всі вищезазначені умови доведені належними і допустимими доказами.

Як розяснено судам в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи ...

На час постановлення рішення судом, сума шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених Державі України, у розмірі 2000 гривен добровільно відповідачем не відшкодована.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що факт спричинення збитків навколишньому природному середовищу діями ОСОБА_1 повністю доведений зібраними по справі доказами, однак добровільно завдані збитки ним не відшкодовано, а тому вони повинні бути стягнуті в судовому порядку шляхом відшкодування відповідачем завданих збитків.

Суд розцінює критично заперечення відповідача, і такими вважає їх такими, що не спростовують доводів позивача. Відповідач підтвердив, що відносно нього було складно протокол про адміністративне правопорушення за ст.153 КУпАП, на підставі якого було винесено постанову, та що він сплатив накладене на нього адміністративне стягнення в розмірі 340.00 гривен, що є безумовною підставою підтвердження його винуватості, та підставою для відшкодування шкоди, спричиненої навколишньому природному середовищу.

Доводи позивача на важке матеріальне становище, на наявність утриманців, не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності за спричинену шкоду, та необхідності її відшкодування.

Така позиція позивача є не що інше, як вибраний ним спосіб захисту від можливого стягнення шкоди.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених Державі України, у розмірі 2000.00 гривен.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року становить 1600.00 гривен.

Позивачем сплачено 1684.00 гривен у якості судового збору, тобто допущено переплату судового збору, процедура повернення якої окремо встановлена чинним законодавством. Отже підлягає стягненню з відповідача 1600.00 гривен судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України (в новій редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, паспорт серії КМ №165815 виданий 31.07.2003 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Держави України на р/р 0014 Фонду охорони навколишнього природного середовища Ізмаїльської міської ради Одеської області, МФО 828011, , банк ГУДКСУ в Одеській області, одержувач УК в Ізмаїльському районі Одеської області, код бюджетної класифікації 24062100, балансовий рахунок 3311, символ звітності 331 суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених Державі України, у розмірі 2000.00 гривен (дві тисячі гривен)

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, паспорт серії КМ №165815 виданий 31.07.2003 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Державної екологічної інспекції на р/р 1168 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 - судові витрати у розмірі 1600.00 гривен (одна тисяча шістсот) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест судового рішення виготовлено 02.03.2018 року.

Суддя С.В.Кодінцева