Справа № 487/2425/17
Провадження № 2/487/191/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Полінкевич К.Г., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно, -

за участю представника відповідача ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

03.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01.10.1997 року по 20.12.2013 року, визнання майна: земельну ділянку площею 0,0464 га кадастровий номер :03:097:0012, садовий (дачний) будинок №42 в СВТ «Схід» в м. Миколаєві, 10/100 часток житлового будинку №17 по вул. Маршала Малиновського в м. Миколаєві, квартиру АДРЕСА_1, саморобний причіп державний номер 2002, тяг.авт. ВАЗ-2106, індивідуальний гараж №1 по вул. Корабелів, 12 в м. Миколаєві, вклад по депозитному договору №SAMDN1465 від 19.03.2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частку вище вказаного майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.10.1997 року по 20.12.2013 року, були повязані спільним побутом, мали взаємні првав та обовязки та 20.12.2013 року зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу нею та ОСОБА_2, право власності було зареєстровано за ОСОБА_2, було придбано майно: земельну ділянку площею 0,0464 га кадастровий номер :03:097:0012, садовий (дачний) будинок №42 в СВТ «Восток» в м. Миколаєві, 10/100 часток житлового будинку №17 по вул.. Маршала Малиновського в м. Миколаєві, квартиру АДРЕСА_1, саморобний причіп державний номер 2002, тяг.авт. ВАЗ-2106, також у користуванні ОСОБА_2 був індивідуальний гараж №1 по вул. Корабелів, 12 в м. Миколаєві та він зробив вклад по договору депозитного вкладу №SAMDN1465 від 19.03.2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 20000 грн. 23.11.2016 року ОСОБА_2 помер та після його смерті відкрилась спадщина. Посилаючись на вимоги ст.ст. 57, 60, 61, 73, 70, 74 СК України вважає, що вказане майно є спільною сумісною власінстю подружжя та вона має право на ? частку вказаного, що було набуто за час спільного проживання.

Ухвалою судді Корнешової Т.В. від 10.05.2017 року відкрите провадження у справі.

19.05.2017 року відповідач по справі надав до суду заперечення в якіх просив в задоволенні позову відмовити.

З Третьої миколаївської державної нотаріальної контори до суду надійшла спадкова справа від 24.03.2017 року після смерті ОСОБА_7 , який помер 23.11.2016 року .

Ухвалою судді Корнешової Т.В. від 22.05.2017 року позивачу надано строк для усунення недоліків.

26.05.2017 року позивачем подано заяву про усунення недоліків та нова редакція позовної заяви, в якій замінено відповідач.

Ухвалою судді Корнешової Т.В. від 21.06.2107 року замінено відповідача ОСОБА_6 міську раду на належних ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Ухвалою від 06.07.2017 року цивільну справу прийнято до провадження судді Щербини С.В. та призначенно до судового розгляду.

06.11.2017 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що до сімейних правовідносин, які існували до набуття чинності Сімейним кодексом, тобто до 01.01.2004 року, норми цього Кодексу застосовуються лише в частині тих прав і обовязків, що виникли після набуття ним чинності. Положенням Кодексу про шлюб та сімю УРСР не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сімєю які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншом шлюбі, зазначене положення передбчане ст.. 74 СК України набрало законної сили з 01.01.2004 року, тому вимога про встановлення факту проживання однією сімєю до 01.01.2004 року не ґрунтується на вимогах закону, також не передбачалось і виникнення права спільної сумісної власності у чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження ступені її участі працею та грошовими коштами у процесі створення або придбання спірного майна, відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність».

06.11.2017 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 надав до суду письмові пояснення аналогічні за своїм змістом письмовим запереченняи на позовну заяву від 06.11.2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовін вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила викладені обставини, просила про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, підтвердив, що позивачка та ОСОБА_2 проживали однією сімєю з 1997 року до реєстрації шлюбу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, взазначила, що її чоловік ОСОБА_3 інвалід 1 групи без ніг та є спадкоємцем після смерті його батька ОСОБА_2, не заперечувала, що позивач проживала з ОСОБА_2 з 1997 року, про те все майно належало саме ОСОБА_2 та вважала, що спадкове майно слід поділити між спадкоємцями в рівних частках.

Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно розяснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосуванн судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стянення аліментів» за загальними правилами дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обовязки визначаються на підставах, передбачених СК.

Отже, в період з жовтня 1997 року по 31.12.2003 року, діяли норми КпШС України, який не містив положень щодо проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з визнанням майна, набутого ними за час спільного проживання їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матерально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, а саме в встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу за період 01.10.1997 року по 31.12.2003 року, у звязку з чим позовні вимоги в цей частині суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України суд встановлює факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, від якого залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з жовтня 1997 року по 19.12.2013 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, вказані обставини не заперечували і відповідачі по справі. Згідно довідки ЖЕК-10 №517 від 23.03.2017 року ОСОБА_1 була зареєстрована з 13.02.2004 року та проживала разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

20.12.2013 року між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_9 відділом державної рестрації актів цивільного стану реєстраційної слжби Миколаївського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб, актовий запис №663.

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт проживання однією сім"єю ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 19.12.2013 року підтверджено належними та допустимими доказами, не викликає сумнівів, тому заява ОСОБА_1 в цей частині підлягає задоволенню.

Крім того, посилаючись на вимоги ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70, 74 СК України позивач просила про визнання майна: земельної ділянки площею 0,0464 га кадастровий номер :03:097:0012, садовий (дачний) будинок №42 в СВТ «Схід» в м. Миколаєві, 10/100 часток житлового будинку №17 по вул. Маршала Малиновського в м. Миколаєві, квартиру АДРЕСА_1, саморобний причіп державний номер 2002, тяг.авт. ВАЗ-2106, індивідуальний гараж №1 по вул.. Корабелів, 12 в м. Миколаєві, вклад по депозитному договору №SAMDN1465 від 19.03.2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частку вище вказаного майна.

23.11.2016 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 24.11.2016 року ОСОБА_6 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №4319.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, спадкоємцями після його смерті є дружина ОСОБА_1, внук ОСОБА_2, які проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті та його син ОСОБА_3, який в установлени законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_2 було придбано наступнє майно:

Так, на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2001 року за №3-24, посвідченого Універсальною біржею «ОСОБА_6 нерухомість», ОСОБА_2 придбав 41/200 часток житлового будинку № 17 по вул. Маршала Маліновського в м. Миколаєві, право власності за ОСОБА_2 зареєстрована в ММБТІ за №259 від 21.02.2001 року.

Проте, в подальшому відповідно до Свідцотва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2010 року за ОСОБА_2, на підставі рішення виконкому ОСОБА_6 міської ради №843 від 23.06.2010 року замість договору купівлі-продажу від 20.01.2001 року за №3-24, зарєстровано право власності на 10/100 часток житлового будинку № 17 по вул. Маршала Маліновського в м. Миколаєві.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу зареєстровано в реєстрі №3725, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1, право власності за ОСОБА_2 зареєстровано в ММБТІ за №17146 від 04.01.2002 року. В подальшому, згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2004 року за ОСОБА_2 визнано право власності на переплановану квартиру АДРЕСА_1, в результаті чого жилова площа зменшилась на 4,9 кв.м., рішення набрало законної сили.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ№867848, виданого 08.07.2009 року, за ОСОБА_2, на підставі рішення Миколаївької міської ради від 28.04.2009 року №34/43, визнано право власності на земельну ділянку №42 площею 0,0464 га, розташованої в м. Миколаєві в СВТ «Схід» для ведення садівництва. Крім того, відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 26.06.2008 року ММБТІ, ОСОБА_2 на земельній ділянці №42 в м. Миколаєві в СВТ «Схід» належить садовий будинок з господарськими та побутовими спорудами

Крім того, 19.03.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк в особі голови правління ОСОБА_10 був укладений договір банківського вкладу (депозиту) №SAMDN1465 вклад Стандарт пенсіонерам, 12 міс.» на суму вкладу 20000 грн. з процентною ставкою на суму вкладу 16,5% строком на 366 днів по 19.03.2013 року включно. Грошові кошти ОСОБА_2 внесені у розмірі 20000 грн. 17.03.2012 року , що підтверджується платіжним дорученням № від 17.03.2012 року, відповідно до Додаткової угоди до договору №SAMDN1465 про зміну процентної ставки при елонгації вкладу, строк вкладу продовжений на 12 місяців до 19.03.2014 року, процентна ставка складає 18,5%.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Колдексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними

Отже, суд приходить до переконання, що 10/100 часток житлового будинку № 17 по вул. Маршала Маліновського в м. Миколаєві, земельна ділянка площею 0,0464 га кадастровий номер :03:097:0012, квартира АДРЕСА_1, грошові кошти у розмірі 20000 грн. вкладу згідно договору №SAMDN1465 «Стандарт пенсійний 12 міс» від 19.03.2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» є спільним сумісним власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на час набуття власності на вказане майно ОСОБА_2І, тому за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на ? частку вище вказаного майна, виходячи із рівності часток, відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України.

Що стосується вимоги визнання обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, садового будинку з господарськими та побутовими спорудами на земельній ділянці №42 в м. Миколаєві в СВТ «Схід» , саморобного причіпу державний номер 2002, тяг.авт. ВАЗ-2106 та індивідуального гаражу №1 по вул.. Корабелів, 12 в м. Миколаєві та визнання за позивачем права власності на ? частку вказаного майно, то в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного:

Так, відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 26.06.2008 року ММБТІ, ОСОБА_2 на земельній ділянці №42 в м. Миколаєві в СВТ «Схід» належить садовий будинок з господарськими та побутовими спорудами, проте доказів того, що за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності в установленому чинним законодавством порядку та здійснена державна реєстрація, суду не надано, у звязку з чим відсутністі підстави для визнання і права власності за позивачем.

Крім того, згідно технічного паспорту на індивідуальний гараж №1 по вул. Корабелів, 12 в м. Миколаєві від 03.11.2008 року виготовленого ММБТІ, ОСОБА_2 самочинно збудовано індивідуальний гараж літ. А площею забудови 19,4 кв.м., загальною площею 16,9 кв.м., розпорядженням адміністрації ОСОБА_9 райну №240р від 20.04.2010 року, індивідуальний гараж літ. А площею забудови 19,4 кв.м., загальною площею 16,9 кв.м.., що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 готовий до експлуатації, у звязку з чим ММБТІ внесені зміни до технічної документації, при цьому, доказів того, що гараж введений відповідно до вимог законодавства в експлутацію та доказів того, що ОСОБА_2 була здійснена державна реєстрація та зареєстровано право власності в установленом законом порядку, суду не надано, при цьому, із технічного паспорту на індивідуальний гараж вбачається, що він збудований на самозахопленої земельній ділянці площею 20 кв.м., тому відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на частку вказаного гаражу.

Також, відповідно до Дозвілу №27054 НДЦ БДР УДАІ МВС України на підставі п. 32.1 «л» Правил дорожнього руху України від 19.06.2002 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на переобладнання транспортного засобу: причіп саморобний тяг.авт. ВАЗ-2106 одновісний без гальмової системи, шини R 13 габаритні розмірим 3240х1860х900, повна маса 350, вантажопідємність 150, згідно умов переобладнання заборонена реєстрація на іншого власника (продаж, дарування, передача за дорученням та інше) крім випадків переєстрації за спадщиною, що також виключає можливість визнання за позивачем права власнсоті на вказане майно.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог, документано підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, у розмірі 1920 грн. стягнути з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 76, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_11, який помер 23.11.2016 року, без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 19.12.2013 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі: 10/100 часток житлового будинку № 17 по вул. Маршала Маліновського в м. Миколаєві, земельну ділянку площею 0,0464 га кадастровий номер :03:097:0012, розташовану на земельній ділянці №42 в СВТ «Сїхід» м. Миколаєва, квартиру АДРЕСА_1, грошові кошти у розмірі 20000 грн. з нарахованими відповідно процентами у розмірі 16,5% вкладу за договором №SAMDN1465 «Стандарт пенсіонерам, 12 міс.» від 19.03.2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеного 19.03.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк в особі голови правління ОСОБА_10 строком на 366 днів по 19.03.2013 року включно, відповідно до Додаткової угоди до договору №SAMDN1465 про зміну процентної ставки при лонгації вкладу, строк вкладу продовжений на 12 місяців до 19.03.2014 року, процентна ставка складає 18,5%.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку: 10/100 часток житлового будинку № 17 по вул. Маршала Маліновського в м. Миколаєві, земельну ділянку площею 0,0464 га кадастровий номер :03:097:0012, розташованої на земельній ділянці №42 в СВТ «Сїхід» м. Миколаєва, квартиру АДРЕСА_1, грошові кошти у розмірі 20000 грн. з нарахованими відповідно процентами у розмірі 16,5% вкладу за договором №SAMDN1465 «Стандарт пенсіонерам, 12 міс.» від 19.03.2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеного 19.03.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк в особі голови правління ОСОБА_10 строком на 366 днів по 19.03.2013 року включно, відповідно до Додаткової угоди до договору №SAMDN1465 про зміну процентної ставки при лонгації вкладу, строк вкладу продовжений на 12 місяців до 19.03.2014 року, процентна ставка складає 18,5%.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 960 грн. з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в строк і порядок, встановлений ст..ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя С.В.Щербина