АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року м. Одеса

справа №520/13227/15-ц

провадження № 22-ц/785/3682/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддівВащенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник відповідачів - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2017 року у складі судді Луняченко В.О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3).

Позовна заява мотивована тим, що 17 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № OD30AE00000008, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 18 710,68 доларів США строком до 15 березня 2013 року, надавши в заставу автомобіль Mercedes-Benz VITO 112 CDI, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1. В забезпечення виконання зобов'язання за цим договором 17 березня 2013 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх обов'язків, станом на 03 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 79 019,76 доларів США, з яких:

-заборгованість за кредитом - 18 308,93 доларів США,

-заборгованість по комісії за користування кредитом - 140,18 доларів США;

-пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 56 796,53 доларів США;

-штраф (фіксована частина) - 11,84 доларів США;

-штраф (процентна складова) - 3 762,28 доларів США.

Посилаючись на викладене, банк просив суд стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 79 019,76 доларів США, що еквівалентно 1 668 897,31 грн., та судові витрати.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2015 року позовні вимоги банку задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 1 668 897,31 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.36-37).

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду (а.с.41,44-48).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28 січня 2016 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2015 року, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.70-71).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги банку не визнали, посилаючись на те, що:

-звернення стягнення на заставне майно за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2013 року повністю покрило вимоги банку відповідно до п.17.11 кредитно-заставного договору від 17 березня 2008 року,

-задоволення позову банку у даній справі призведе до подвійного стягнення,

-11 грудня 2009 року ОСОБА_1 передав банку автомобіль, що був придбаний за кредитні кошти, що свідчить про застосування банком процедури позасудового звернення стягнення на заставне майно, як то передбачено умовами п.12.2.5, п.13 кредитно-заставного договору, проте автомобіль був реалізований банком лише у червні 2015 року, що потягло за собою незаконне нарахування банком процентів та неустойки за період з 11 грудня 2009 року по червень 2015 року,

-позивачем пропущений строк позовної давності на пред'явлення вимог про стягнення неустойки,

-порука за договором від 17 березня 2008 року припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України (а.с.147-150).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2017 року позов банку задоволено частково (а.с.180-183).

Стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № OD30AE00000008 від 17 березня 2008 року у загальному розмірі 22223,83 доларів США, яка складається з: заборгованості за повернення основного кредиту - 18 308,93 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 140,18 доларів США; фіксованої частини штрафу - 11,84 доларів США, процентної складової штрафу - 3 762,28 доларів США.

Відмовлено у задоволенні позову банку про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором № OD30AE00000008 від 17 березня 2008 року.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № OD30AE00000008 від 17 березня 2008 року з ОСОБА_2

Стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 7090,93 грн.

Рішення суду від 10 листопада 2017 року не оскаржено та набрало чинності в частині вирішення вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором № OD30AE00000008 від 17 березня 2008 року та стягнення заборгованості за цим договором з поручителя ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за кредитом, комісією та штрафами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові банку (а.с.189-195).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не навів відповідних розрахунків, не врахував суттєвих умов кредитного договору та не надав належних доказів на підтвердження вартості автомобіля, реалізованого в рахунок боргу, що призвело до необґрунтованого стягнення з боржника вже погашеного боргу, а саме:

-ОСОБА_1 погасив 4 137,57 доларів США з 18 710 доларів США;

-реалізація банком в червні 2015 року автомобіля, який був предметом застави та 11 грудня 2009 року переданий ОСОБА_1 добровільно банку, проведена у процедурі позасудового звернення стягнення на предмет застави та призвела до збільшення курсу долара США по відношенню до гривні в 4 рази порівняно з 2008 роком та зменшення вартості автомобіля в результаті амортизаційних витрат;

-наданий банком звіт про оцінку автомобіля ні є належним доказом вартості автомобіля, оскільки не містить печатки та підпису експерта як у графі обізнаності про кримінальну відповідальність експерта, так і у графі висновки експерта;

-предмет застави перейшов у володіння банку саме за вартістю, яка була визначена сторонами у п.17.10 договору - 121 200 грн., що еквівалентно на час вилучення автомобіля 15 226 доларів США. Тому розрахунок погашеної заборгованості, на думку представника, виглядає таким чином: 18 710 - 4 137,57 - 15226 = 653,57, де: 18 710 доларів США сукупна вартість кредиту; 4137,57 доларів США сплачені ОСОБА_1 платежі; 15226 доларів США вартість вилученого автомобіля, 653,57 доларів США переплачені грошові кошти позичальником банку;

-вимога банку щодо штрафу в кредитному договорі нарівні з вимогою про сплату пені за прострочення сплати коштів за кредитом є нікчемною, адже порушує вимоги ст.549 ЦК України та ст.61 Конституції України;

-банк у п.17.11. договору зафіксував незмінний розмір забезпечених вимог на рівні 24414,20 доларів США, які відповідно до п.7.2 договору застави забезпечує в розмірі їх повної вартості незалежно від того, яка вартість може бути в будь-який час протягом строку дії договору.

Відзив за апеляційну скаргу не надійшов.

Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи представник банку, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, клопотання про поважність причин неявки в суд апеляційної інстанції не подали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність (а.с.241,242,244).

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 в інтересах відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що банк обрав процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави шляхом отримання 11 грудня 2009 року для реалізації автомобіля, який був предметом застави. Реалізація банком цього автомобілю лише в червні 2015 року свідчила про прострочення забов'язання, тобто відмову у прийнятті належного виконання, що запропоновано боржником. Тому кредитор мав право на відшкодування йому лише основної суми боргу в сумі 22 223,83 доларів США, яка склалась з:

- заборгованості за повернення основного кредиту - 18 308,93 доларів США,

- заборгованості по комісії за користування кредитом - 140,18 доларів США;

- фіксованої частини штрафу - 11,84 доларів США,

- процентної складової штрафу - 3 762,28 доларів США.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитно-заставний договір № OD30AE00000008, за умовами якого ОСОБА_1 отримав в кредит кошти в розмірі 18710,68 доларів США зі сплатою 10,56% річних та інших платежів у формі винагороди та терміном до 15 березня 2013 року з встановленим періодом сплати з 17 по 21 число кожного місяця (а.с.11-15,16).

Відповідно до п.17.9 зазначеного договору, предметом застави був автомобіль Mercedes-Benz VITO 112 CDI, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартість якого на дату підписання договору сторони погодили у розмірі 121200 грн. (п.17.10).

Відповідно до п.14.11 договору сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п'ять років.

Останній платіж ОСОБА_1 здійснив 16 січня 2009 року, після чого він перестав сплачувати банку кошти у визначених сторонами розмірі, тому у розумінні пункту 12.1. договору виникла подія дефолту, внаслідок якої банк скористався своїм правом надання відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про настання події дефолту (а.с. 13).

Виходячи із правил статті 19 Закону України «Про заставу», згідно якій за рахунок заставленого майна заставодержатель - банк, мав право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, неустойку, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимог, банк запропонував відповідачу ОСОБА_1 передати заставлений автомобіль у рахунок заборгованості за кредитно-заставним договором від 17 березня 2008 року.

11 грудня 2009 року на виконання вимог пункту 12.2.2. договору з метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості ОСОБА_1 за актом приймання-передачі від 11 грудня 2009 року добровільно передав банку придбаний за кредитні кошти автомобіль (а.с.8,137) .

Дані про реєстрацію в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, після його отримання банком, як це передбачено пунктами 12.2.1, 12.2.2 (а.с. 13 звор.), у справі відсутні.

З 11 грудня 2009 року - після передачі банку придбаного за кредитні кошти автомобіля, ключів, усією документації, в тому числі технічного паспорту, зазначений автомобіль перейшов у фактичне володіння банку, а ОСОБА_1 з 11 грудня 2009 року зазначеним автомобілем перестав користуватися.

В процесі володіння та користування заставним рухомим майном, майже через 3 роки і 3 місяці, - 23 березня 2013 року, банк звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення за кредитно-заставним договором № OD30AE00000008 від 17 березня 2008 року на предмет застави - автомобіль Mercedes - Benz, модель: VITO 112 CDI, рік випуску: 2002 (справа №202/1897/13-ц), який є предметом застави в даному спорі за цим же кредитно- заставним договором від 17 березня 2008 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 29 квітня 2013 року звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором № OD30AE00000008 від 17 березня 2008 року, а саме: автомобіль Mercedes - Benz, модель: VITO 112 CDI, рік випуску: 2002, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитно-заставним договором № OD30AE00000008 від 17 березня 2008 року - в розмірі 411 768,31 грн. Рішення набрало законної сили (а.с.51).

Зазначеним рішенням суду встановлена наявність заборгованості за кредитно-заставним договором від 17 березня 2008 року станом на 12 лютого 2013 року у загальному розмірі 51 535,46 доларів США, що еквівалентно 411 768,31 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 18 308,93 доларів США;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 090,95 доларів США,;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 784,96 доларів США;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 25 866,75 доларів США;

- штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США;

- штраф (процентна складова) - 2 452,58 доларів США.

Із мотивувальної частини заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 29 квітня 2013 року вбачається, що суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги банку про укладення від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в ДАІ, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для забезпечення продажу, протирічать нормам Закону України «Про заставу» щодо процедури звернення стягнення на заставлене майно. В цій частині позову суд першої інстанції відмовив ПАТ КБ «Приватбанк». Реалізація заставленого майна за судовими процедурами не проводилась.

Більш ніж через два роки після набрання чинності заочного рішення суду від 29 квітня 2013 року, банк, продовжував володіти та користуватися закладеним рухомим майном, і лише 05 червня 2015 року реалізував автомобіль Mercedes - Benz шляхом проведення аукціону через свій сайт - ПАТ КБ «Приватбанк». Кошти у розмірі 102 000 грн. зараховані до установи банку (оплачена комісія у розмірі 2 000 грн. та внесена ця сума переможцем аукціону на рахунок погашення конфіскату 3020) - а.с.146.

Ринкова вартість цього автомобіля станом на 18 лютого 2015 року у розмірі 102 000 грн. визначена експертом - автотовароведом ОСОБА_4 на підставі заяви (особа, яка звернулась з заявою не вказана). Висновок ОСОБА_4 не підписаний, номер висновку відсутній. Даних про те, що експерт - автотоваровед ОСОБА_4 є акредитованим експертом у справі немає (а.с.138-142).

05 червня 2015 року кошти в розмірі 4 744,19 доларів США, що еквівалентно 99 693,05 грн., зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2008 року (а.с.143-145).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2008 року (а.с.4-6) вбачається, що 05 червня 2015 року з суми 4 744,19 доларів США у рахунок погашення ОСОБА_1 відсотків та комісії внесені відповідно - 4 096,91 доларів США та 647,28 доларів США.

Володіючи та користуючись заставним майном майже п'ять з половиною років після настання події дефолту - невиконання зобов'язань боржником, банк фактично за правилами пунктів 12.2. та 13.2. кредитно-заставного договору від 17 березня 2008 року, не застосувавши судові процедури, на власний розсуд обрав процедуру звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, реалізувавши його у позасудовому порядку 05 червня 2015 року переможцю аукціону, проведеному через сайт ПАТ КБ «Приватбанк». Обрана банком процедура не протирічить пункту 13.5. договору, яким передбачено, що положення договору не обмежують право банку використовувати для реалізації прав банку за цим договором будь-який інший порядок і засоби захисту прав, що прямо не передбачено в цьому договорі, але дозволені чинним законодавством.

В кредитно-заставному договорі від 17 березня 2008 року сторони погодились з тим, що застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником його грошових зобов'язань за цим договором в такому розмірі, у такій валюті, у такий строк та у такому порядку, як встановлено в цьому договорі, в тому числі щодо:

-повернення основної суми кредиту;

-сплати процентів за користування кредитом;

-сплати винагороди;

-сплати неустойки;

-відшкодування витрат та збитків банку та всіх інших вимог.

На момент укладення кредитно-заставного договору - 17 березня 2008 року, у пункті 17.10 - оцінка предмета застави, сторони погодились, що на дату підписання договору оцінка предмету застави становила 121200.00 грн., а у пункті 17.11 - розмір забезпечених вимог, сторони зазначили, що станом на цю дату розмір забезпечених вимог становив 25414.20 доларів США, плюс нараховані проценти та винагороди, а також інші суми що можуть підлягати сплаті позичальником за договором (а.с. 15).

Розмір забезпечених вимог, визначений банком на дату укладення договору - 17 березня 2008 року, склав 25414.20 доларів США. В цю суму банк включив борг за кредитом - 18710.68 доларів США, а також розраховані на майбутнє проценти, винагороди, та інші суми, які можуть підлягати сплаті позичальником, тобто розмір забезпечених вимог склав на 6703.52 доларів США більше, чим розмір кредиту, отриманого відповідачем. За кредитно-заставним договором предметом застави був автомобіль Mercedes-Benz VITO 112 CDI, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, оцінка якого на дату підписання договору - 17 березня 2008 року, склала 121200 грн., що еквівалентно 24000 тис. доларів США (пункти 17.11,17.10,17.1 договору - а.с. 15).

Беручи до уваги, що банк скористався засобом захисту своїх прав, отримавши у володіння та користування заставне рухоме майно, яким володів та користувався майже п'ять з половиною років та яке відчужено банком через тривалий час, і, враховуючи що оцінка цього рухомого майна відповідала розміру забезпечених банком вимог, в які включені: борг за кредитом - 18710.68 доларів США, а також розраховані на майбутнє проценти, винагороди, та інші суми, що можуть підлягати сплаті позичальником, які склали на 6703.52 доларів США більш ніж розмір кредиту, задоволення позову в даній справі про стягнення заборгованості за кредитом - 18 308,93 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 140,18 доларів США; штрафів (фіксована частина і процентна складова) відповідно у розмірах 11,84 доларів США та 3 762,28 доларів США, буде свідчити про подвійне стягнення.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначене кореспондує з міжнародним правовим принципом non bis in idem, згідно з яким одна і та ж дія не повинна двічі бути предметом будь-якого правового розгляду та відповідає принципу справедливості, який є складовою верховенства права.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з банка на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 10 636,39 грн. (а.с.203).

Керуючись ст. ст. 374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2017 року в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитно-заставним договором від 17 березня 2008 року, а саме: заборгованості за кредитом, комісією, штрафами скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором від 17 березня 2008 року, а саме: заборгованості за кредитом, комісією, штрафами відмовити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 судового збору скасувати.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Приватбанк» (місце знаходження: м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд.50, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) судовий збір у сумі 10 636,39 грн. (десять тисяч шістсот тридцять шість гривень тридцять дев'ять копійок) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 9 листопада 2018 року.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підпис/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков