Справа № 755/2299/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ластовки Н.Д.,

за участю секретаря Леонтович Т.І.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу №755/539/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

розірвання шлюбу,

учасники справи - не з"явилися

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 мотивуючи свої вимоги тим, що 04.12.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва між сторонами зареєстровано шлюб, від якого сторони мають спільну неповнолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак сімейне життя з відповідачем у подальшому не склалось через відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Поступове відалення одне від одного призвело до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Його обов"язки, як чоловіка, зводяться виключно до надання фінансової допомоги на утримання дитини, що справно виконується. Позивач та відповідач зрозуміли, що вони зовсім різні люди, і не тільки за характерами, але й за інтересами та поглядами на життя, практично не розуміють один одного, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає спільне сімейне життя з відповідачем неможливим, що є підставою його звернення до суду з позовомпро розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, просить провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У зв'язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає положенню частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 04 грудня 2010 року зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї від 04.12.2010 року, актовий запис № 2769. (а.с. 4)

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану адміністрації Первомайського району міста Вітебска від 22.05.2015 року, актовий запис № 513

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Судом достовірно встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину, сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між позивачем та відповідачкою носить лише формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно змісту позовної заяви, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сторони проживають окремо за обопільною згодою, що не пов'язана з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства,тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Питання з приводу розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач ОСОБА_1 просить не стягувати судовий збір з відповідача.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 111, 112,115 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 141, 142, 197, 198, 200, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї від 04.12.2010 року (актовий запис № 2769) - розірвати.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в акттвому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: