Справа №701/828/18
Номер провадження2/701/421/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г. І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про тлумачення змісту заповіту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про тлумачення змісту заповіту.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 07.12.2011 року позивача мати - ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Відповідно до вказаного заповіту мати на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497, виданий Маньківським районним відділом земельних ресурсів Черкаської області 16.10.2003, на підставі рішення Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 25.09.2002 за №3-6 та зареєстрований за №340 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, заповідаю: синові - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1». 21.01.2018 ОСОБА_4, померла. До складу спадщини внаслідок смерті матері увійшла земельна ділянка площею 2,20 га., розташована в межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497, виданого Маньківським районним відділом земельних ресурсів Черкаської області 16.10.2003.

06.02.2018 позивачем до Маньківської державної нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини і на підставі його заяви державним нотаріусом відкрито спадкову справу №19 за 2018 рік. Також із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, до державного нотаріуса звернулись відповідачі по справі. Для оформлення права на спадкове майно позивач в серпні 2018 року звернувся до державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Постановою державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, від 11.08.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, у звязку з тим, що заповіт посвідчено не на земельну ділянку, а на документ - державний акт на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497, виданого Маньківським районним відділом земельних ресурсів Черкаської області 16.10.2003, спадкодавець ОСОБА_4, за життя була власником земельної ділянки площею 2,20 га., розташованої в межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно позовних вимог позивач зазначає, що позивача мати, заповідаючи належне їй право на Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497 від 16.10.2003 року, відповідно до якого вона була власником земельної ділянки площею 2,20 га., фактично реалізувала свою волю на передачу у спадок йому, як спадкоємцю за заповітом, земельної ділянки, площею 2,20 га., розташованої в межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй на підставі вище вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки вказаний державний акт є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_4, на цю земельну ділянку, і до дня смерті вказаний заповіт спадкодавець ОСОБА_4, не змінила і не скасувала.

У звязку з тим, що між позивачем та відповідачами не досягнуто згоди щодо тлумачення заповіту, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Позивач до суду не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявилася, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача не визнає та просить справу слухати у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача не визнає та просить справу слухати у її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам у справі в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

07.12.2011 року позивача мати - ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 Відповідно до вказаного заповіту мати на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497, виданий Маньківським районним відділом земельних ресурсів Черкаської області 16.10.2003, на підставі рішення Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 25.09.2002 за №3-6 та зареєстрований за №340 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, заповідаю: синові - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.11).

21.01.2018 ОСОБА_4, померла (а.с.8).

До складу спадщини внаслідок смерті матері увійшла земельна ділянка площею 2,20 га., розташована в межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497, виданого Маньківським районним відділом земельних ресурсів Черкаської області 16.10.2003. (а.с.12).

Судом встановлено, що на підставі позивача заяви державним нотаріусом відкрито спадкову справу №19 за 2018 рік. Також із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, до державного нотаріуса звернулись відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3П,. Також встановлено, що для оформлення права на спадкове майно позивач в серпні 2018 року звернувся до державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. (а.с.10).

Постановою державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, від 11.08.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, у звязку з тим, що заповіт посвідчено не на земельну ділянку, а на документ - державний акт на право власності на земельну ділянку. (а.с.13).

Згідно позовних вимог позивач зазначає, що позивача мати, заповідаючи належне їй право на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497 від 16.10.2003 року, відповідно до якого вона була власником земельної ділянки площею 2,20 га., фактично реалізувала свою волю на передачу у спадок йому, як спадкоємцю за заповітом, земельної ділянки, площею 2,20 га., розташованої в межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй на підставі вище вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки вказаний державний акт є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_4, на цю земельну ділянку, і до дня смерті вказаний заповіт спадкодавець ОСОБА_4, не змінила і не скасувала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно письмового відзиву не визнаючи позовні вимоги зазначають, що заповіт є нікчемним, оскільки покійна ОСОБА_4 заповіла бланк документа, а не саму безпосередньо земельну ділянку.

Проте суд не погоджується з позицією відповідачів, сприймає позицію позивача щодо того, що безпосередньо бланк державного акту на земельну ділянку не є предметом спадкової маси і що даний документ носить виключно особистісні ознаки та в свою чергу зазначає, що відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Тлумачення заповіту зясування змісту заповіту як дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача

Згідно з ч. 2 ст. 1256 ЦК суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких правових умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.

Враховуючи, що підставою судового тлумачення заповіту є спір між спадкоємцями, така справа має розглядатися виключно в порядку позовного провадження.

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно.

Відповідно до ст. ст. 1216-1219 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Згідно ст.ст. 1233-1236 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Ст. 317 ЦК України визначає, що право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном.

Статтею 213 ЦК України визначено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що метою тлумачення правочину є зясування того, що в ньому дійсно виражено.

Суд здійснює тлумачення виходячи із одностороннього характеру заповіту, в якому дія лише однієї особи (заповідача) породжує права та обовязки для інших осіб.

Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у звязку з чим необхідно уточнити його зміст.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також те, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обовязків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Суд ураховує, що за змістом ст. 78 ЗК України зміст права власності на землю складає право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, що діяла на час посвідчення заповіту) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Аналізуючи вищевикладене, вбачається, що земельна ділянка належить заповідачу на підставі державного акта серії ЧР №030497, виданого Маньківським районним відділом земельних ресурсів Черкаської області 16.10.2003 року, на підставі рішення Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 25.09.2002 року за №3-6, вчинення заповіту заповідачем на користь позивача підтверджує її волю щодо спадкування саме цього майна позивачем, оскільки внаслідок застосування механізму тлумачення заповіту зясовано дійсну волю заповідача, відповідне заповідальне розпорядження виконанню підлягає, і спадкування відповідного майна повинно здійснюватися відповідно по заповіту.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у спосіб, що запропонований ним, а саме: шляхом задоволення позовних вимог про тлумачення заповіту.

Керуючись ст.ст. 4-5, 13, 76, 82, 89, 258-265, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 213, 317, 1216-1219, 1223, 1233-1236, 1256, 1261 ЦК України, ст. 78 ЗК УКраїни, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Розтлумачити, що в заповіті, вчиненому ОСОБА_4, яка померла 21.01.2018 р., посвідченому 07.12.2011 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованому в реєстрі за №2407, виявленням її волі є розпорядження, згідно якого ОСОБА_4 заповіла сину - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3 та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1) земельну ділянку площею 2,20 га, розташовану в межах Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю - ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №030497, виданого Маньківським районним відділом земельних ресурсів Черкаської області 16.10.2003, на підставі рішення Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 25.09.2002 року за №3-6 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський