Справа № 755/6936/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,-

учасники справи: позивач ОСОБА_1;

представник позивача ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою. Просить суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

у користування позивача ОСОБА_1 виділити житлову кімнату № 6 площею 10,4 кв.м., що відповідає її частці в праві власності.

у користування відповідачів виділити житлову кімнату площею 18,3 кв.м. та житлову кімнату площею 13,7 кв.м. та лоджію площею 2,00 кв.м. вихід на яку лише з кімнати №8 на плані технічного паспорту та спільне користування якою є не можливим.

в загальному користуванні залишити кухню площею 7,5 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., коридор площею 5,7 кв.м. та кладову площею 1,1 кв.м.;

зобов'язати відповідачів не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням та стягнути судові витрати;

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 4/18 частин квартири АДРЕСА_1. Вказана частина квартири дісталась Позивачу у спадок від померлого ОСОБА_6, який був рідним братом Позивача. Решта частини вказаної квартири, що залишилася, належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Позивач не має можливості користуватись належною йому часткою в квартирі: проживати в ній або здавати в найм. адже не може знайти з відповідачами домовленості у користуванні квартирою. Позивач на разі має досить скрутне фінансове становище, та фактично єдиним його доходом є пенсія. А відтак Позивач маючи можливість користуватись належним їй майном, змогла б отримати з нього дохід, наприклад здаючи в оренду. Враховуючи викладене, 08 лютого 2016 року Позивачем було направлено листа на адресу Відповідача 1 та Відповідача 2, з метою вирішити питання спільного користування квартирою. В листі Позивач просив надати йому ключі від квартири для виготовлення дублікату. Також. Позивач пропонував Відповідачам підписати відповідний нотаріальний договір про встановлення порядку користування квартирою або сплатити йому матеріальну компенсацію за належну частку у майні. На вказані листи Позивача, надійшов лист від Відповідачів, в якому зазначалось про згоду з боку Відповідачів сплатити компенсацію за частку Позивача у квартирі та запропоновано вказати суму компенсації, яку Позивач бажає отримати. 01 березня 2016 року Позивач знову направив лист на адресу Відповідачів та запропонував їм сплатити на протязі 30 календарних днів компенсацію за належну йому частку квартири по середній ринковій вартості у сумі 11 тис. дол. США. 29 березня 2016 року від Відповідачів надійшов лист, в якому вони зазначили, що вважають, що ринкова вартість належної Позивачу частки квартири складає 110 000,00 грн. та вони можуть сплатити лише вказану суму коштів. На думку Позивача, вказана сума є значно заниженою, а тому він не згодний на запропонований варіант.Таким чином, мирно вирішити питання не вдається, саме тому, Позивач змушений звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування вказаною квартирою.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у змісті позовної заяви. Додатково пояснили, що відповідачі порушують законні права та інтереси позивача у користуванні її власністю, оскільки 4/18 частки спірної квартири належить позивачу на праві приватної власності однак користуватися нею не має змоги, у зв'язку з протиправними діями відповідачів.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В судовому засіданні встановлено, що власником 4/18 частин квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.06.2015 року посвідченого Державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. зареєстрованого в реєстрі № 4-425, а також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 39004012 від 12.06.2015 року.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28707703 від 28.10.2014 року, власником 1/18 частини квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 36180867 від 10.04.2015 року, власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_3.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28708082 від 28.10.2014 року, власником 1/18 частини квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_3

Таким чином, відповідно до правовстановлюючих документів на спірну квартиру долучених до матеріалів справи, ідеальна частка даної квартири, що належить відповідачу ОСОБА_3 становить 13/18, відповідно відповідачу ОСОБА_2 належить 1/18 частини спірної квартири.

Відповідно довідки форми №3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 397 від 11.07.2016 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_2.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз'яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 12.05.2014 року Київським МЕТІ, квартира АДРЕСА_1 знаходиться на 8- му поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 42.4 кв.м. у тому числі: 1 -а кімната на плані технічного паспорта №6. площею 10.4 кв.м., 2-а кімната на плані технічного паспорта №7. площею 18.3 кв.м, 3-я кімната на плані технічного паспорта №8. площею 1..7 кв.м.. кухні на плані технічного паспорта №5. площею 7.5 кв.м.. вбиральні на плані технічного паспорта №2. площею 1.1 кв.м., ванної кімнати на плані технічного паспорта №4. площею 2.2 кв.м.. коридору на плані технічного паспорта №1, площею 5.7 кв.м.. кладовою на плані технічного паспорта №1. площею 1.1 кв.м., крім того квартира обладнана лоджією площею 2.00 кв. м. Загальна площа квартири становить 62.0 кв.м. Кімнати на плані технічного паспорта №№6 та 8 в квартирі ізольовані.

Виходячи з предмету позову, позивач просила у своє користування виділити житлову кімнату № 6 площею 10,4 кв.м., що відповідає її частці в праві власності; у користування відповідачів виділити житлову кімнату площею 18,3 кв.м. та житлову кімнату площею 13,7 кв.м. та лоджію площею 2,00 кв.м. вихід на яку лише з кімнати №8 на плані технічного паспорту та спільне користування якою є не можливим; в загальному користуванні залишити кухню площею 7,5 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., коридор площею 5,7 кв.м. та кладову площею 1,1 кв.м.

Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 10137/17-44/6753/18-44 від 27.06.2018 року, ідеальна частка співвласника позивача ОСОБА_10 (4/18 частки) в одиницях площі у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 від загальної (корисної) площі спірної квартири № 65 (62,0 кв.м.), складає 13,78 кв.м.

За змістом положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Також суд враховує, що в межах даного спорупозивач не заявляв вимог про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, тому у суду відсутні підстави для здійснення аналізу взаємовідносин сторін по справі, пов'язаних з користування спірним житловим приміщенням, та надавати оцінку діям відповідачів щодо здійснення з їх боку перешкод позивачу в користування спірною квартирою, що у сукупності всіх обставин справи мало слугувати підставою для вирішення питання, чи має місце в розрізі даного спору порушення прав іншого власника житлового приміщення, яким є позивач по справі, та чи наявні підстави для захисту прав власника в судовому порядку, виходячи з предмету позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, між співвласниками виникають спори щодо порядку володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, тому суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, вважає за можливе визначити порядок користування спірною квартирою виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату №6 ( на плані тех. паспорту) площею10.4 м.кв., кімнати площею 18.3 м.кв. , 13.7 м.кв. з лоджією залишити в користуванні відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, місця загального користування: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, кладову залишити в спільному користуванні, оскільки такий порядок користування спірною квартирою не порушує права та законні інтереси співвласників квартири, та враховуючи той факт, що в даному випадку неможливо забезпечити точну відповідність реальних часток співвласників їх ідеальним часткам, підстав вважати, що визначення такого порядку користування житловими приміщеннями порушуються житлові права позивача, судом не встановлено.

Суд зазначає, що після визначення порядку користування житловим приміщенням співвласники продовжують залишатися учасниками спільної часткової власності, їх права не порушуються по володінню спільним житловим приміщенням, оскільки право спільної часткової власності не припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою - підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 360, 391 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування АДРЕСА_1, асаме виділити в корситування позивачу ОСОБА_1 житлову кімнату №6 ( на плані тех. паспорту) площею10.4 м.кв.

Кімнати площею 18.3 м.кв. , 13.7 м.кв. з лоджією залишити в користуванні відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

Місця загального користування: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, кладову залишити в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено протягом 10 діб.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 адресапроживання: АДРЕСА_2.

Відповідачі: ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_3 місце реєстрації: АДРЕСА_3

Суддя