ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1047/18 Номер провадження 22-ц/814/212/18Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Кузіної Ж.В. від 17 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, в якому просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення з вказаним позовом до суду, визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір № PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року про надання кредитних коштів у доларах США в загальному розмірі 47600 дол. США.

Вказував, що 31.05.2017 року між ним та банком було укладено кредитний договір, до умов якого банк надав кошти на купівлю квартири в сумі 238000 грн. до 31.07.2027 року. Однак, під час розгляду справи про стягнення з нього заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, банком було надано копію кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року, в якому зазначено про надання кредиту в сумі 39200 доларів США та 8400 доларів США на сплату страхових платежів.

Зазначає, що кредитний договір із вищевказаними кредитними коштами у валюті ним не укладався та не підписувався. Оскільки про існування останнього йому стало відомо 24.10.2017 року в ході розгляду іншої справи, просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити останній.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог в ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обумовлена неможливістю дослідити в судовому засіданні оригіналу кредитного договору № PLV0GK00000053 щодо отримання кредитних коштів у розмірі 39200 доларів США і 8400 доларів США на сплату страхових платежів.

При цьому суд зазначив, що в силу ст. 215 ЦК України недійсним може бути визнаний лише вчинений сторонами правочин, тоді коли в даному випадку самим позивачем не надано доказів факту укладання оспорюваного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про необхідність залишення її без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовим доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору від 31.05.2007 року у доларах США, ОСОБА_2 було надано ксерокопію вказаного договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, у відповідності до норм статті 84 ЦПК України, судом було витребувано докази шляхом зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» надати оригінал спірного кредитного договору № PLV0GK00000053від 31.05.2007 року у валюті в розмірі 39200 дол. США та 8400 дол. США на сплату страхових платежів.

На виконання вимог ухвали суду, представник банку надав висновок службового розслідування від 02.03.2017 року, відповідно до якого прийнятими мірами встановити місце знаходження оригіналу кредитної угоди № PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року укладеної в доларах США, не представилось можливим.

Між тим, за правила статті 1055 ЦК України єдиною можливою формою кредитного договору є письмова форма, доказом дотримання якої може бути виключно оригінал такого договору, який ні позивач, ні відповідач суду не надали.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків.

При вирішенні спору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недопустимість доказування заявлених вимог у спосіб надання непосвідченої в передбаченому порядку ксерокопії кредитного договору, та з'ясувавши неможливість одержання його оригіналу прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Одночасно, колегією суддів звернуто увагу на те, що стосовно виконання умов кредитного договору №PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року між сторонами неодноразово виникали судові спори.

Так, ОСОБА_2 в позові до ПАТ КБ «Приватбанк» просив визнати припиненим кредитний договорі №PLV0GK00000053 та договір іпотеки укладені між ним та банком 31.05.2007 року, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання за кредитним договором.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 приєднав до своєї позовної заяви ксерокопію кредитного договору без номера від 31.05.2007 року, в п. 7.1 якого зазначено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти у вигляді проста кредитна лінія у розмірі 47600 доларів США на купівлю квартири та сплату страхових платежів.

Разом з цим, матеріалами справи доводиться, що згідно п.7.1 укладеного між сторонами кредитного договору №PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти у вигляді проста кредитна лінія у розмірі 238000 грн.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.11.2017 року при розгляді апеляційної скарги ПАТ «Приватбанк» по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Приватбанк» про визнання договорів припиненими, встановлено факт отримання позичальником ОСОБА_2 грошових коштів саме у валюті долар США, та з вказаним погодився позивач шляхом здійснення платежів за кредитним договором саме в доларах США. Доказів щодо видачі ОСОБА_2 кредитних коштів у гривнях в сумі 238000 грн. матеріали справи не містять.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не надання сторонами оригіналу кредитного договору, в особливих умовах якого зазначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 47600 доларів США, унеможливило дослідження останнього як належного та допустимого доказу, а відтак сам факт укладання такого договору судом поставлено під сумнів.

Таким чином, встановлені судом обставини щодо відсутності оригіналу кредитного договору, або іншого примірника, що містив би оригінали підписів сторін, стали підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з вищевикладеними висновками місцевого суду та не знаходить підстав для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Так, відхиляються твердження апелянта щодо не підписання особисто ним як позичальником кредитного договору, в якому сума кредиту визначена в доларах США, що на його думку є підставою для визнання його недійсним, оскільки по справі не проведена відповідна судова експертиза, яка б після дослідження оригіналу такого кредитного договору дійшла б висновку про неналежність підпису ОСОБА_2

За вказаних обставин судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Хіль Л.М.