Провадження № 2/127/6440/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Управління Служби безпеки України у Вінницькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 третя особа служба у справах дітей ВМР про виселення без надання іншого житла, суд,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Управління Служби безпеки України у Вінницькій області з вимогами Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_6 без надання іншого житлового приміщення.

Позов мотивовано тим, що з 11 березня 2000 року по 13 жовтня 2004 року на офіцерських посадах в Управлінні Служби безпеки України проходив військову службу ОСОБА_2. До складу його сім'ї входили дружина - ОСОБА_3, донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.01.2004 № 65, квартиру АДРЕСА_2 визнано власністю держави в особі Верховної Ради України.

Згідно рішення Вінницької міської ради від № 71 від 25.12.2015 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця» вулицю Агатангела Кримського було перейменовано на вулицю Ленських подій.

Позивач вважає, що в подальшому, згідно рішення начальника Управління вказану квартиру було надано для тимчасового проживання на період проходження служби співробітнику ОСОБА_2 та членам його сім'ї (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8). За клопотанням Управління виконавчий комітет Вінницької міської ради 10.02.2004 видав ордер № 0056 на вищезазначене службове жиле приміщення. Однак, згідно наказу Служби безпеки України від 13.10.2004 № 084 співробітника ОСОБА_2 було звільнено з військової служби в Службі безпеки України та направлено для подальшого проходження служби у розпорядження начальника іншого військового формування.

Позивач повідомляє, що наслідком настання юридичного факту пов'язаного із звільненням ОСОБА_2 зі служби в СБУ (проходив службу з 11 березня 2000 року по 13 жовтня 2004 року) є втрата ним права на користування службовою квартирою АДРЕСА_7 яке є похідним для інших його членів сім'ї та кореспондується у обов'язок щодо її звільнення. З огляду на вимоги вищезазначених нормативно-правових актів, ОСОБА_2 разом із членами сім'ї не повернув у встановленому порядку займану службову квартиру для її подальшого використання для потреб інших співробітників Служби безпеки України, які проходять військову службу у місті Вінниці (станом на 13.07.2017 в Списку на поліпшення житлових умов перебуває 159 співробітників Управління, з яких 86 осіб учасники бойових дій). Крім того, що ОСОБА_2 разом із членами сім'ї підлягає виселенню, як такий, що звільнений зі складу СБУ, він підлягає виселенню у зв'язку з тим, що упродовж вказаного періоду не використовує вказане житло за призначенням. Для підтвердження вказаних обставин комісією Управління упродовж останніх сім місяців було здійснено обстеження житлових умов за адресою службового житла, що підтверджується актами, які є додатками до позовної заяви.

Вищевказане і стало підставою для звернення позивача до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов, в якому вказав, що позов не визнає в повному обсязі. Вважає, що вимоги даного позову порушують його житлові права. Інші відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про дату та час судового розгляду повідомлялись завчасно та належним чином.

Представник служби у справах дітей ВМР в судовому засіданні підтримала наданий до суду висновок про недоцільність виселення дітей, при ухваленні рішення просить суд врахувати права дітей.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.01.2004 № 65, квартиру АДРЕСА_2 визнано власністю держави в особі Верховної Ради України. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.02.2004 № 203 «Про надання звільнених та незаселених квартир» квартиру АДРЕСА_2 визнано службовою і надано УСБУ у Вінницькій області (далі - Управління). Згідно рішення Вінницької міської ради від № 71 від 25.12.2015 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця» вулицю Агатангела Кримського було перейменовано з назви вулиці Ленських подій. ( а.с. 10, 13-14)

Згідно рішення начальника Управління вказану квартиру було надано для тимчасового проживання на період проходження служби співробітнику ОСОБА_2 та членам його сім'ї (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8).

Судом встановлено, що за клопотанням Управління виконавчий комітет Вінницької міської ради видав ордер № 0056 на вищезазначене службове жиле приміщення. ( а.с. 11)

Згідно наказу Служби безпеки України від 13.10.2004 № 084 співробітника ОСОБА_2 було звільнено з військової служби в Службі безпеки України та направлено для подальшого проходження служби у розпорядження начальника Іншого військового формування.

Судом встановлено, що позивачем на адресу ОСОБА_2 керівництвом Управління було направлено рекомендований лист з вимогою про звільнення службового житла. ( а.с. 15-16)

Суд бере до уваги твердження позивача щодо того, що ОСОБА_2 разом із членами сім'ї підлягає виселенню, як такий, що звільнений зі складу СБУ, у зв'язку з тим, що упродовж вказаного періоду не використовує вказане житло за призначенням. Для підтвердження вказаних обставин комісією Управління упродовж останніх сім місяців було здійснено обстеження житлових умов за адресою службового житла, що підтверджується відповідними актами, що містяться в матеріалах справи. ( а.с. 25-31)

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адесою АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Уют» від 10.08.2016р. ( а.с. 20)

З метою повного та об'єктивного розгляду справи ухвалою суду від 13.03.2018р. витребувано в Служби зовнішньої розвідки України (м. Київ, вул. Нагірна, 24/1) відомості з місця проходження служби ОСОБА_2, та інформацію про перебування його в черзі на отримання житла (поліпшення житлових умов), забезпечення житлом (наявності у власності, оренді, службове або постійне житло), відомостей щодо компенсації вартості піднайому (оренди) житла, відомості щодо його місця проживання разом з родиною згідно облікових документів за місцем проходження служби. ( а.с. 103)

На виконання вищевказаної ухвали Службою зовнішньої розвідки України повідомлено, що ОСОБА_2 в черзі на отримання житла не перебував і не перебуває, житлом від СЗРУ не забезпечувався компенсацію вартості піднайму ( оренди житла) не отримує. ( а.с. 110)

Як вбачається з довідки виданої Посольством України в Чеській республіці від 06. 04. 2018р. № 61313/500-532 ОСОБА_3 працює в Посольстві України в Чеській республіці на посаді помічника спеціаліста з фінансових питань за цивільно- правовим догвором з травня 2016р. по даний час. ( а.с. 124)

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає в Празі за адресою АДРЕСА_8 є ученицею 6- го класу, ОСОБА_5 проживає в Празі за адресою АДРЕСА_10 є учнем 2- го класу, ( а.с.113-114)

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_4, земельна ділянка площею 0, 0725 га розташована за адресою АДРЕСА_13, земельна ділянка площею 0, 0524 га розташована за адресою АДРЕСА_12 земельна ділянка площею 0, 1373 га розташована за адресою АДРЕСА_11. ( а.с. 116-123)

Відповідно до висновку ВК ВМР від 21.05.2018р. №01-00-011-22505 про надання висновку щодо розв'язання спору щодо виселення дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого жилого приміщення, враховуючи інтереси дитини та захищаючи її житлові права, керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 18 закону України «Про охорону дитинства», орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає: недоцільним виселення дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого жилого приміщення. ( а.с. 139) Суд бере до уваги, що жодних аргументів, щодо недоцільності виселення дітей в даному висновку не наведено.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

ст. 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Стаття 126 ЖК України визначає, що надаване громадянам у зв'язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

ст. 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

ст. 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є приміщенні у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. За місцем проживання проводиться реєстрація громадян, що є підставою для припущення про проживання особи в зазначеному будинку, квартирі.

Згідно ч.1 ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

ст. 18. Закону України " Про охорону дитинства" встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно статті 47 Конституції України держава гарантує можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст, 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 p.). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 p.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02,1999 p.). Пункт 2 ст, 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку І запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст. 8 Конвенції.

Однією із конституційних гарантій є положення статті 124 Житлового кодексу Української PCP, відповідно до якої робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення усіма членами сім'ї, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно пункту 34 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого Постановою ради Міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з зими проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та з метою недопущення порушення прав дитини, а також враховуючи те що відповідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, та беручи до уваги ту обставину, що як вбачається з довідки виданої Посольством України в Чеській республіці від 06.04.2018р. № 61313/500-532 ОСОБА_3 працює в Посольстві України в Чеській республіці на посаді помічника спеціаліста з фінансових питань за цивільно- правовим догвором з травня 2016р. по даний час. ( а.с. 124) а такоє те, що діти ОСОБА_3 проживає в Празі за адресою АДРЕСА_8 є ученицею 6- го класу, ОСОБА_5 проживає в Празі за адресою АДРЕСА_10 є учнем 2- го класу, ( а.с.113-114), таким чином, суд критично оцінює наданий висновок ВК ВМР від 21.05.2018р. №01-00-011-22505 щодо недоцільності виселення дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого жилого приміщення, та приходить до виснову що виселення дітей із вкзаної вище квартари права дітей не порушує.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, щодо того, що наслідком настання юридичного факту пов'язаного із звільненням ОСОБА_2 зі служби в СБУ (проходив службу з 11 березня 2000 року по 13 жовтня 2004 року) є втрата ним права на користування службовою квартирою АДРЕСА_7 яке є похідним для інших його членів сім'ї та кореспондується у обов'язок щодо її звільнення. З огляду на вимоги вищезазначених нормативно-правових актів, ОСОБА_2 разом із членами сім'ї не повернув у встановленому порядку займану службову квартиру для її подальшого використання для потреб інших співробітників Служби безпеки України, які проходять військову службу у місті Вінниці (станом на 13.07.2017 в Списку на поліпшення житлових умов перебуває 159 співробітників Управління, з яких 86 осіб учасники бойових дій). Крім того, що ОСОБА_2 разом із членами сім'ї підлягає виселенню, як такий, що звільнений зі складу СБУ, а також, підлягає виселенню у зв'язку з тим, що упродовж вказаного періоду не використовує вказане житло за призначенням. Для підтвердження вказаних обставин комісією Управління упродовж останніх сім місяців було здійснено обстеження житлових умов за адресою службового житла, що підтверджується актами, що містяться в матеріалах справи.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані повністю підтверджені матеріалами справи а отже задоволенню підлягають в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до стю. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 109, 114, 124, 125, 126, 129, 132, 156 ЖК України. ст. 19 СК України, ст. 18. Закону України " Про охорону дитинства". ст. 29. ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ст.ст. .10, 12, 13, 259, 260, 263, 265, ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов Управління Служби безпеки України у Вінницькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 третя особа служба у справах дітей ВМР про виселення без надання іншого житла задовольнити повністю.

Виселити ук"янчука ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_6 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 пропорційно на користь Управління Служби безпеки України у Вінницькій області судові витрати в сумі 1684 грн.

Позивач Управління Служби безпеки України у Вінницькій області (адреса: м. Вінниця вул. Грушевського 27)

Відповідач ОСОБА_2 код НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_14)

Відповідач ОСОБА_3 код : НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_14)

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.08.2018р.

Суддя