Справа № 523/7314/17
Провадження №2/523/349/18
"26" лютого 2018 р. м. Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Виноградової Н.В.,
при секретарі судового засідання Симулик І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Джі Ем Джі Контент» про витребування майна,-
Від представника прокуратури Одеської області та представника ОМР надійшли до суду заяви в яких позовні вимоги підтримали та просили розглядати справи у їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення № 1179592 8).
26.02.2018р. від відповідача надійшла заява в якій просив відкласти розгляд справи, однак судом не приймається дана заява, оскільки відповідач не зазначив жодних причини неможливості взяти участь у судових засіданнях та підстав відкладення розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що судова повістка була отримана відповідачем 23.01.2018р.
З огляду на вищевикладене, та те, що це третє судове засідання, відповідач жодного разу не явився, сповіщений намлежним чином, суд вбачає, що даною заявою відповідач мав намір затягнути розгляд справи по суті.
Третя особа у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (рекомендоване повідомлення № 0638972 3), жодних клопотань до суду не надавали.
За таких обставин суд, зі згоди сторони позивача, ухвалює заочне рішення, згідно ст.280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 12 серпня 2010 року між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ» укладено договір купівлі-продажу обєктів нерухомого майна. На підставі вказаного договору на користь ТОВ «АРТ» здійснено відчуження обєктів комунальної власності, в тому числі, нежилих приміщень першого поверху та підвалу № 501, загальною площею 1058,4 кв.м, розташованих по вул.Затонського, 1, в м. Одесі.
Зазначений договір купівлі-продажу укладено на підставі рішення Одеської міської ради № 5649-V від 14.04.2010р. «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради», пунктом 13 якого доручено Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу ТОВ «АРТ» обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.
В послідуючому ТОВ «АРТ» на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2010р. здійснено відчуження нежилих приміщень першого поверху та підвалу № 501, загальною площею 1058,4 кв.м, розташованих по вул. Затонського, 1, в м. Одесі, на користь ПП фірма «Стенфорд-Інвест», яке в свою чергу 18.05.2011р. уклало договір купівлі-продажу зазначеного майна з ТОВ «Джі Ем Джі Контент». Згодом спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2015 відчужено ТОВ «Джі Ем Джі Контент» на користь ОСОБА_1
В свою чергу ОСОБА_1 здійснив поділ спірного майна, в результаті чого проведена реєстрація його прав власності на приміщення першого поверху № 501а, загальною площею 90,9 кв.м, розташоване по вул. Ойстраха Давида (колишня вул. Затонського), 1, в м. Одесі, та на приміщення першого поверху та підвалу № 501, загальною площею 957,9 кв.м, розташовані по вул. Ойстраха Давида (колишня вул. Затонського), 1, в м. Одесі, власником яких він залишається на даний час, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі № 916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до Одеської міської ради, ТОВ «АРТ», ТОВ «Утьосов», ПП «Елас-Комбі», ТОВ фірма «Харрісон-Транс-Сервіс», ТОВ «ІВ-Інвест Лтд», ТОВ «ІВ-Іммобільє», ТОВ «Джі Ем Джі Контент», ТОВ «ОПЕРА», ТОВ «Аверс Строй», за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, визнано недійсним пункт 13 рішення Одеської міської ради № 5649-V від 14.04.2010 «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради», визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ» шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. та договору купівлі-продажу 23 обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.
Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно положень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним). У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.
Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Відповідно до пунктів 25, 26 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно положень ч.1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.
Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
У звязку з тим, що власником зазначеного майна, відчуженого за договором купівлі-продажу, була територіальна громада м. Одеси, управління ним від імені територіальної громади здійснювала Одеська міська рада та її виконавчі органи. Разом з тим, рішення Одеської міської ради (пункт 13 рішення Одеської міської ради № 5649-V від 14.04.2010р.), яким відповідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» була оформлена воля територіальної громади міста на вибуття вказаного майна з її власності, визнано постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. недійсним, у звязку з тим, що воно суперечить вимогам чинного законодавства. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що Одеська міська рада, укладаючи договір міни шляхом підписання з ТОВ «АРТ» удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. та договору купівлі-продажу обєктів комунальної власності, вийшла за межі визначених законом повноважень. Отже, воля власника (територіальної громади міста) щодо відчуження зазначеного майна у встановленому законом порядку не виражена (не сформульована) жодним чинним та законним актом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Отже, територіальна громада міста, як власник спірного об'єкту нерухомості, делегує міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені в її інтересах, виключно у спосіб та в межах повноважень передбачених законодавством. Тобто, воля територіальної громади, як власника, може виражатись лише у таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.
А тому, здійснення міською радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) володіння.
В свою чергу рішення Одеської міської ради (пункт 13 рішення Одеської міської ради № 5649-V від 14.04.2010р.), на підставі якого стало можливим відчуження спірного нерухомого майна, не було таким актом волевиявлення, який би відповідав вимогам чинного законодавства, що і було встановлено судом (постанова Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. у справі №916/2545/13).
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відчуження спірних обєктів комунальної власності по вул. Затонського, 1, в м. Одесі фактично здійснено поза волею власника, яким є територіальна громада м. Одеси, є всі законні підстави для витребування спірного нерухомого майна від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_1, на користь територіальної громади м. Одеси, згідно ст. 388 ЦК України.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 267, 268, 280-285 та п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Джі Ем Джі Контент» про витребування майна - задовольнити.
Витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 1058,4 кв.м, розташовані по вул. Ойстраха Давида (колишня вул. Затонського), 1, в м. Одесі, розподілені на два самостійні нежитлові приміщення: № 501а, загальною площею 90,9 кв.м, розташоване по вул. Ойстраха Давида (колишня вул. Затонського), 1, в м. Одесі; № 501, загальною площею 957,9 кв.м, розташоване по вул. Ойстраха Давида (колишня вул. Затонського), 1, в м. Одесі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси в тридцятиденний термін з дня проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.02.2018р.
Суддя: