Справа №443/1960/16-ц
Провадження №2/443/181/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його діда, ОСОБА_4 право на земельну ділянку площею 2,00 умовних кадастрових гектари для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що розташована на території Жирівської сільської ради, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №5050 від 31 травня 1997 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 29 лютого 2016 року помер дідусь позивача ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить земельна ділянка площею 2,00 умовних кадастрових гектари для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що розташована на території Жирівської сільської ради, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №5050 від 31 травня 1997 року. На випадок своєї смерті померлий склав заповіт від 10 березня 2005 року, згідно якого усе своє майно заповів ОСОБА_5. Інших спадкоємців заповітом не визначив. Відтак, позивач у законодавчо визначений строк звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримав відмову у видачі такого, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в майні ВАТ «Ходорівське», що знаходиться на території Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник позивачка ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Жидачівського району Львівської області ОСОБА_6 подав заяву, в якій просить розглянути дану справі за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 29 лютого 2016 року, у віці 84 років, в с. Жирова Жидачівського району Львівської області, помер ОСОБА_4, про що 29 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис №02 та виконавчим комітетом Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 29 лютого 2016 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №413354 /а.с. 6/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

З наявної в матеріалах справи довідки виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради від 18 жовтня 2016 року №256, вбачається, що ОСОБА_4, до дня своєї смерті, яка наступила 29 лютого 2016 року, був постійно зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. Від нього секретарем виконкому Жирівської сільської ради 10 березня 2005 року, за реєстром №19, посвідчено заповіт, який на день смерті не змінений і не скасований.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що до складу спадщини ОСОБА_4 ввійшли: земельна ділянка, площею 0,3130 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована по вул. Стрийська, 121 в с. Жирова Жидачівського району Львівської області; земельна ділянка, площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по вул. Стрийська, 121 в с. Жирова Жидачівського району Львівської області; житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Стрийська, 121 в с. Жирова Жидачівського району Львівської області; земельна частка (пай) площею 2,00 умовних кадастрових гектари для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що розташована на території Жирівської сільської ради /а.с.9-11/.

Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-4769/2-16, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12 жовтня 2016 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №5050 виданий ОСОБА_4, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Жирівській сільській раді за №455, площею 2,00 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ВАТ «Ходорівське» і її вартість становить 55197,41 грн. /а.с. 12/.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 10 березня 2005 року, вбачається, що ОСОБА_4, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_1» /а.с. 8/.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оглядом витребуваної із Жидачівської ДНК спадкової справи №322/2016 до майна померлого 29 лютого 2016 року ОСОБА_4, встановлено, що заявою №544 від 13 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 За підсумками розгляду вказаної заяви позивачу було видано: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2016 року на земельну ділянку, площею 0,3130 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Стрийська, 121 в с. Жирова Жидачівського району Львівської області; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2016 року на земельну ділянку, площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по вул. Стрийська, 121 в с. Жирова Жидачівського району Львівської області; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2016 року на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Стрийська, 121 в с. Жирова Жидачівського району Львівської області; земельна частка (пай) площею 2,00 умовних кадастрових гектари для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що розташована на території Жирівської сільської ради.

Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1047/02-31 від 13 грудня 2016 року, виданої завідувачем Жидачівської державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 29 лютого 2016 року, у звязку у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в майні ВАТ «Ходорівське», що знаходиться на території Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому і є спадковим майном /а.с.13/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на середню земельну частку (пай), площею 2,00 умовних кадастрових гектари, на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №5050, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №313 від 21 травня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, який помер 29 лютого 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко