Справа № 638/6187/17
Провадження № 2/638/1722/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.

при секретарі Гармаш К.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В обгрунтування вказаних вимог позивач зазначила, що вона разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно договору купівлі-продажу від 15.03.2007 р. мають на праві власності по ? частині кожний, двокімнатну квартиру №73, розташовану по пр. О. Яроша, 11, в м. Харкові. Квартира була придбана за гроші її батьків, які напередодні продали свою квартиру і купили їм з сином.

12.12.2007 р., вказує ОСОБА_1, на зазначену житлову площу вона зареєструвала свого чоловіка ОСОБА_2, шлюб з яким був розірваний 17.11.2010 р., і з цього часу він проживає окремо, його речей в квартирі немає, комунальні платежі він не сплачує. В 2011 р. відповідач був засуджений за крадіжку автомобіля, в 2014 р. звільнився з місць відбування покарання і його теперішнє місце перебування позивачу невідоме.

ОСОБА_1 зазначала, що факт реєстрації відповідача в квартирі порушує її право власності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі його використовувати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що гроші на придбання квартири, яку позивач вважає своєю, також були отримані і від продажу квартири його батьків; йому ніде жити, він знімає будинок в Борках.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив; жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не подавав.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2007 р., укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітнім ОСОБА_6 і ОСОБА_1, яка діє за себе особисто і від імені малолітнього сина ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №813, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали, а ОСОБА_1, ОСОБА_7 прийняли у власність по ? частині квартири №73, що розташована в будинку готельного типу №11 по пров. О. Яроша в м. Харкові.

З копії технічного паспорту на квартиру, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що квартира №73, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пров. О. Яроша, 11, належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_7 по ? частині.

ОСОБА_9 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14180318 від 10.04.2007 р., складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_7, ОСОБА_1 є власниками по ? частині в приватній формі 2-кімнатної квартири в будинку готельного типу за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2007 р., реєстраційний номер 813.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописку №431 від 21.02.2017 р., виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №3, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_2 (зареєстрований).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №115032, виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано, про що складено відповідний актовий запис №565 від 17.11.2010 р.

З акту про непроживання від 21.02.2017 р. вбачається, що при обстеженні квартири АДРЕСА_4, встановлено, що в зазначеній квартирі прописані 3 особи: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2 Особистих речей останнього не виявлено, спальне місце і інші ознаки, які б вказували на його фактичне проживання за зазначеною адресою також відсутні.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Вiдповiдно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, пояснив суду, що з травня 2016 р. він є сусідом позивача, мешкає з ними на одному поверсі, у них спільна кухня і вбиральня; ОСОБА_1 мешкає з сином, відповідача свідок не знає і ніколи його не бачив.

Виходячи з викладеного, враховуючи також показання відповідача, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 не проживає в квартирi за адресою: м. Харкiв, АДРЕСА_5, понад встановлений законом шестимiсячний строк.

Твердження відповідача щодо неможливості його виселення, оскільки він має право на частку в зазначеній квартирі в звязку з тим, що вона була частково придбана на кошти, отримані від продажу квартири його батьків, суд до уваги не бере, вважаючи їх необгрунтованими, виходячи з наступного.

З наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2007 р., укладеного між ОСОБА_11 (до шлюбу ОСОБА_12Є.) і ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за №1264, вбачається, що ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_13 купила квартиру №27, що розташована в будинку №48 по вул. Леніна в с. Бірки Зміївського району Харківської області.

Отже, з наданого документу вбачається, що він був укладений 25.06.2007 р., тобто після укладення позивачем договору купівлі-продажу від 15.03.2007 р., за яким до неї з сином перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_6 в м. Харкiв.

Таким чином, наданий відповідачем документ жодним чином не свідчить про можливість придбання квартири позивача за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири батьків відповідача.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування у відповідача права власності на зазначену квартиру.

Дані, які б свідчили про існування спору щодо визнання права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2, в матеріалах справи відсутні, на звернення відповідача до суду з таким позовом ніщо не вказує.

Оскільки відповідачем не надано доказів існування за ним права власності на квартиру АДРЕСА_7; доказів звернення відповідача до суду з позовними вимогами про визнання за ним права власності на вказану квартиру матеріали справи не містять; пояснення, надані відповідачем в судовому засіданні не знайшли свого доказового підтвердження, суд вважає заперечення ОСОБА_2 проти позовних вимог безпідставними і необгрунтованими.

Судом встановлено, що відповідач тривалий строк, понад 8 років, не проживає у спірній квартирі без поважних причин. За цей період він ніяких передбачених законом дій для реалізації своїх претензій на квартиру не здійснив. Його твердження про наявність права власності на частку квартири не підтверджуються жодним доказом.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і визнає ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_7.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 71, 72 ЖК Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 10, 11, 12, 13, 18, 76-83, 133, 141, 259, 263-265, 273, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 19.02.2018 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Шестак О.І.