Справа № 611/ 349/18
Провадження № 2/611/197/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Андросова О.М.

секретаря Сторчай С..В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Сторони уклали шлюб 25.08.1990 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Позивач прохає розірвати шлюб, обґрунтовуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що в результаті його інвалідності дружина відмовилась доглядати за ним, шлюбні відносини припинені з січня 2018 року, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться.

Позивач подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач з позовом згодна і подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

В звязку з визнанням відповідачем позову суд згідно з ч. 3 статті 200, ч. 4 статті 206 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З частини 3 статті 105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини 3 статті 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Між сторонами склалися відносини, що перешкоджають подальшому спільному проживанню.

З-за того, що в результаті інвалідності позивача дружина відмовилась доглядати за ним, сторони перестали розуміти і поважати одне одного, що призвело до фактичного розпаду сімї. Шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2018 року, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню, так як подальше спільне проживання сторін і збереження сімї неможливі, шлюб між сторонами носить формальний характер і зберігати його на майбутнє недоцільно, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, перебування сторін у шлюбних відносинах не ґрунтується на їх вільному волевиявленні.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач в заяві прохає після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_2.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200 ч. 3, 206 ч. 4, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 56, 110, 112 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, який зареєстровано 25 серпня 1990 року Барвінківським районним відділом ЗАГС Харківської області, актовий запис № 107.

Прізвище відповідача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.М.Андросов