Справа № 648/3627/17
Провадження № 2/648/188/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді: Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань: ОСОБА_1,

з участю: представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

представника третьої особи: органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області: Чумак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білозерка Херсонської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_6 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, мотивуючи позовом тим, що з 28 квітня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким мають спільних доньок - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 4 березня 2016 року шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею.

19 вересня 2017 року вона уклала шлюб з ОСОБА_8, який проживає в Канаді.

Для того, щоб діти росли в повноцінній родині та мали змогу на кращу освіту, а також духовний та фізичний розвиток, вона неодноразово зверталася до відповідача, щоб останній надав тимчасовий дозвіл на виїзд дітей за кордон на проживання та навчання, однак ОСОБА_5 безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Незважаючи на те, що виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню їхнього світогляду та добре позначиться на їх інтелектуальному розвитку, а відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України, не надаючи жодних вагомих аргументів, які б пояснювали і обґрунтовували його відмову, просила позов задовольнити, надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_5 до Канади на навчання, а також дозволити їй без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду дітей за кордон.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю. В судовому засідання позивачка наполягала на задоволенні позову, оскільки вважає, що заперечення та небажання відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон є безпідставними та нічим не підтверджені.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що обставини, викладені у позовній заяві не підтверджені належними доказами. Крім того, позивачка не надала переконливих доказів життєвої необхідності тимчасового виїзду дітей до іншої країни, а також доказів того, що короткочасне перебування дітей за кордоном суттєво вплине на їхній світогляд, духовний розвиток, оздоровлення та інше. Відтак вважає, що уся інформація, надана позивачкою, не підтверджує існування будь-якої необхідності лікування, навчання, оздоровлення дітей за кордоном з відривом їх від навчання у Дніпровській ЗОШ І-ІІІ ступенів. В задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Чумак Н.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, при спілкуванні з дітьми, нею, як спеціалістом, було встановлено, що діти спілкуються з чоловіком їхньої матері, підтримуючь з ним нормальні стосунки, та мають бажання виїхати за кордон на навчання до Канади.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 28 квітня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 року - донька ОСОБА_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане повторно 29 вересня 2016 року), ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане повторно 29 вересня 2016 року).

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою.

Факт проживання дітей з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується довідкою Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 13 жовтня 2017 року за № 756.

На підставі судового наказу, виданого 22 листопада 2017 року суддею Білозерського районного суду Херсонської області, заяву ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей стягнуто аліменти.

На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, стосовно надання інформації щодо можливого навчання дітей в Канаді, позивачка надала наступні докази, які суд вважає належними та допустимими:

поліс страхування житла від 16 вересня 2018 року , відповідно до якого ОСОБА_8 має у власності односімейний будинок, розташований по АДРЕСА_2.

лист з відділу освіти Pembina Trails м. Вінніпег (Канади) від 25 жовтня 2018 року, відповідно до якого, доньки ОСОБА_2 ( дружини ОСОБА_8) матимуть місця в школі: ОСОБА_7 буде відвідувати Асаdіа Juпіог Ніgh або А. Lеасh Sсhооl, це буде залежати від вибору її батьків. Реєстрація в одну з цих двох шкіл буде можлива, коли її мати ОСОБА_2 надасть докази статусу постійного місця проживання в Канаді, за умови, що ОСОБА_7 проживатиме на АДРЕСА_2, що розташовано в межах території цих шкіл. ОСОБА_9, буде відвідувати школу Ваігdmоге. Реєстрація в цю школу буде можлива, коли її мати ОСОБА_2 надасть докази статусу постійного місця проживання в Канаді, за умови, що ОСОБА_9 проживатиме на АДРЕСА_2, що розташовано в межах території цієї школи.

У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як вбачається із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

Одним із питань, яка має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У Сімейному кодексі України це питання не регламентовано.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами- є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до п. 2 ч. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 року №152 (в редакції постанови КМУ від 16.11.2016 року №1001), оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою

У п. п. 1 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі по тексту - Правила), визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

П.п. 2 п. 4 Правил, передбачено, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, необхідне пред'явлення нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Постановою КМУ від 25.08.2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни, відповідно до яких у п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників, батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України -27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Згідно з статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст.ст. 3,6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, учасником якої є Україна з 27.09.1991, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Суд достеменно встановив, що діти постійно проживають разом з матір'ю; навчаються в школі за місцем проживання; докази, надані позивачкою щодо доцільності виїзду дітей за кордон на навчання, у своїй сукупностів дають підстави вважати, що виїзд за кордон сприятиме розширенню дитячого світогляду, добре позначиться на їх інтелектуальному розвитку.

Крім того, допитані в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, кожна окремо підтвердили факт спілкування позивачки та її дітей із ОСОБА_8 (чоловіком ОСОБА_2.), а також свідоме бажання її дітей виїхати за кордон на навчання.

Також судом приймається до уваги інформація Білозерського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від18 жовтня 2018 року, відповідно до якої, при дослідженні емоційно-особистісної сфери ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були виявлені такі особливості: високий рівень особистісної тривожності, що є результатом постійних емоційних переживань, наявність негативних емоцій до батька, які супроводжуються проявами гніву. Психологіцчний стан дітей погіршується внаслідок дестабілізації емоційних стосунків між батьками та дисгармонією батьківсько-дитячих взаємин. Конфліктні стосунки з батьком, який зі слів дівчат не намагається їх наладити, несуть негативний вплив на психологічний стан неповнолітніх. Діти мають адекватну самооцінку, легко ідуть на контакт з незнайомими, чітко виконують завдання надані спеціалістом. В ході психологічного обстеження сімейних відносин діти «витісняють» спогади про батька, не вносять його до складу своєї сім'ї і не бажають про нього вести будь які розмови. Дівчата емоційно прив'язані до матері, яка є для них значимою особою. На даний час ОСОБА_7 та ОСОБА_9 негативно відносяться до підтримки зв'язків з батьком.

Таким чином, суд вважає, що тимчасовий виїзд дітей разом з матір'ю за межі України (конкретно до країни Канада та на конкретно визначений період) з метою навчання, всебічного та гармонійного розвитку їх особистості, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, відповідатиме інтересам дітей, оскільки нехтування інтересами дітей може тягнути за собою їхнє психологічне травмування.

Також до стягнення з відповідача на користь позивача, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., що підтверджено квитанцією № 31 від 24 листопада 2017 року.

Керуючись ст. ст. 33 Конституції України, ст. ст. 5, 10, 13, 76, 77, 81, 263-265, 279 ЦПК України, ст. ст. 141, 150 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_5 до Канади на навчання, з моменту набрання рішенням законної сили по 1 серпня 2020 року.

Дозволити ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_5 оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Канади на навчання, з моменту набрання рішенням законної сили по 1 серпня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду учасниками процесу шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного судового рішення - 9 листопада 2018 року.

Суддя: Сокирко Л.М.