Провадження№2/760/3230/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Гаєвській С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28.10.2016 р. звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4, є співвласниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 липня 2007 року.

Позивач зазначає, що третя особа ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 27 лютого 2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 18 лютого 2010 року. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 1 лютого 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Як вбачається з рішення суду, ОСОБА_2, яка була позивачем у справі про розірвання шлюбу, пояснила, що сторони проживають за різними адресами.

Малолітній ОСОБА_3, зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає на житловій площі більше року. ОСОБА_3 проживає за місцем проживання матері ОСОБА_2, що підтверджується, рішенням суду про розірвання шлюбу, в якому остання підтвердила факт проживання з батьком малолітнього сина, ОСОБА_4 за різними адресами, довідкою від 25.11.2010 року, яка була видана КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва" ОСОБА_2, про те, що остання зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно акту від 25.11.2010 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: м АДРЕСА_2 разом з матір'ю без реєстрації.

Факт не проживання ОСОБА_3 у зазначеній квартирі підтверджується також актами від 28 09.2016 р., 17.10.2016 р., затвердженими начальником ЖЕД - 905.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, - саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Будь-яких домовленостей на період не проживання дитини у квартирі з його матір'ю не було, а тому ОСОБА_3 втратив право користування житловою площею з підстав передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила. ОСОБА_5 надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Згідно вимог ст. 280 Цивільного Процесуального Кодексу України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Так, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 липня 2007 року.

Третя особа ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 27 лютого 2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 18 лютого 2010 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 1 лютого 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

ОСОБА_2 в зв"язку з реєстрацію шлюбу 19.12.2015 року змінила прізвище на ОСОБА_2.

Відповідно до довідки №7365 від 17.10.2016 р., виданої Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського районну м. Києва», ЖЕД-905 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні встановлено, що батько малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в спірній квартирі не проживає, з 20.04.2017 року зареєстрований за адресою: Київська область, Броварський район, с.Шевченкове, що підтверджується копією паспорта.

Відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

Відповідно до довідки від 25.11.2010 року, яка була видана КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» ОСОБА_2, встановлено, що остання зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за даною адресою з мамою без реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі АДРЕСА_1, з 2010 року не проживає, його речі в квартирі відсутні, що підтверджується актами від 28.09.2016 р., 17.10.2016 р., посвідченими ЖЕД №905.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи, що малолітній ОСОБА_3 не є власником квартири та з 2010 року не проживає у спірній квартирі, мешкає разом з матір"ю за її місцем проживання, батько дитини також не проживає в спірній квартирі та не зареєстрований, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 29, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: Кушнір С.І.