КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Єдиний унікальний номер справи № 752/7620/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1413/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еталон» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та недоплаченої суми вихідної допомоги,

встановив:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «Еталон» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати (в частині не нарахованої та невиплаченої індексації) та недоплаченої суми вихідної допомоги.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що02 грудня 2013 року його було прийнято на посаду торгового представника відділу продажу у ТОВ «Торговий дім «Еталон». Дана посада була у структурному підрозділі відповідача - відділі продажу «Південно - Східний». Трудові відносини між ним та відповідачем тривали 5 років 1 місяць та 28 днів.

Відповідно до наказу відповідача № 1 від 02.01.2018 року «Про скорочення посад та попередження про наступне вивільнення з посад», планувалося провести скорочення штату працівників ТОВ «Торговий дім «Еталон» на 4 посади з 01 березня 2018 року у відповідності до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Положеннями цього наказу передбачалося, зокрема, скорочення посади торгового представника відділу продажу «Південно - Східний».

Позивач вказував, що 03 січня 2018 року йому було вручене під підпис попередження про наступне вивільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, а 31 січня 2018 року, на підставі наказу відповідача № 32к трудові відносини між ним та відповідачем були припинені. З ОСОБА_2 було проведено розрахунок, зокрема виплачено вихідну допомогу у розмірі - 13 374,08 грн.

Позивач стверджував, що під час перерахунку вихідної допомоги та вивчення розрахункових листків, ним було виявлено, що відповідач неправильно нарахував та виплатив вихідну допомогу, відповідно не нараховував та не виплачував індексацію що вплинуло також і на розмір недоплати вихідної допомоги. Зроблений ним власний розрахунок сум недоплат, які він просить стягнути, позивач навів у позовній заяві.

На підставі викладеного просив стягнути з ТОВ «Торговий дім «Еталон» на його користь суму невиплаченої індексації у розмірі - 16 600,54 грн.; суму недоплаченої вихідної допомоги при звільненні у розмірі - 3 666,61 грн.

Позивач також вказував, що внаслідок дій відповідача він опинився в складній ситуації, перебуває на обліку як безробітний у Державній службі зайнятості, має пригнічений морально-психологічний стан, оскільки вимушений шляхом звернення до суду відстоювати свої права, тому просив компенсувати йому завдану моральну шкоду у розмірі однієї мінімальної заробітної плати або у розмірі 219 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, - 3723 гривні.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі.

До апеляційного суду 04 жовтня 2018 року надійшов відзив від ТОВ «Торговий дім «Еталон», в якому відповідач вказує, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Мережко М.В., суддів Верланова С.М. та Савченка С.І.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості із заробітної плати та недоплаченої суми вихідної допомоги. Ціною позову є 23 990, 15 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що з 02 грудня 2013 року позивач працював у відповідача на посаді торгового представника відділу продажу у ТОВ «Торговий дім «Еталон» (а.с. 17). На підставі наказу № 32к від 31 січня 2018 року позивач був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників (а.с. 21).

На підтвердження своїх вимог щодо нарахування та індексації заробітної плати ОСОБА_2 у позовній заяві та у апеляційній скарзі наводить власні розрахунки належних до виплати сум.

В свою чергу, ТОВ «Торговий дім «Еталон» надало суду детальний розрахунок суми виплат позивачеві, які складались як з сум посадового окладу, так і з виплат понад посадовий оклад. Виплати позивачу проводились як шляхом перерахування на банківську картку позивача так і здійснювались через касу підприємства.

Відповідач стверджує, що виплати на користь позивача понад посадовий оклад включали у себе як доплати за виконання доручень одноразового характеру, так і доплати за розширення ринку збуту та збільшення об'ємів продажу, так і саму індексацію заробітної плати позивача.

Виплати розраховувались по закінченні відповідного місяця та виплачувались однією окремою понад заробітну плату сумою, що підтверджується наданими відповідачем відомостями про виплату коштів (а.с. 62-83) та деталізованим звітом про суми виплачених коштів по рахунку наданого банком на запит відповідача (а.с. 85-88).

Із вказаних документів також вбачається, що з грудня 2013 року по серпень 2014 року позивач отримував кошти в касі підприємства, в подальшому (з вересня 2014 року по січень 2018 року) кошти перераховувалися позивачеві на його зарплатну банківську картку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (зі змінами та доповненнями), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

У Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (зі змінами та доповненнями), також зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України та які не мають разового характеру.

Оскільки виплати понад заробітну плату не носили постійного і фіксованого характеру, такі виплати відповідачем не індексувались.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення суми індексації заробітної плати у в розмірі 16 600,54 грн., оскільки відповідач спростував розрахунки позивача належними та допустимими доказами і довів відсутність заборгованості по виплаті індексації заробітної плати з грудня 2013 року по січень 2018 року в заявленому позивачем розмірі 16 600,54 грн. При цьому, розрахунки позивача ґрунтуються на його власному розумінні положень законодавства щодо нарахування індексації та структури заробітної плати.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Положеннями Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування та виплати вихідної допомоги. Пунктом 4а), 4в) постанови Кабінету Міністрів України № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема, виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника та компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо нарахування та виплати вихідної допомоги суд першої інстанції посилався на те,що премія позивача у грудні склала не 11 292,00 грн., як вказує позивач, а 5 560,36 грн., як зазначив у відзиві на позовну заяву відповідач. А сума у розмірі 5 731,64 грн. є не премією, а виплатою за виконання у грудні 2017 р. окремих доручень одноразового характеру.

Колегія суддів не погоджується з цим твердженням суду першої інстанції з таких підстав.

За правилами ст. 110 КЗпП України та ст. 30 Закону України про оплату праці, При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Вказані відомості повинні бути відображені у розрахунковому листку працівника, типова форма якого затверджена наказом Держкомстату України №489 від 05 грудня 2008 року.

Як вбачається із розрахункового листка за грудень 2017 року (а.с. 47), місячна премія ОСОБА_2 за грудень 2017 року становила 11 292, 00 грн. У розрахунку при звільненні №3 від 31 січня 2018 року, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 95) у графі «дохід (для середньої по преміях)» за грудень 2017 року вказана сума 11 292, 00 грн.

При цьому, будь які докази того, що ця сума складається із власне премії у розмірі 5 560,36 грн. та виплати за виконання доручень одноразового характеру у розмірі 5 731,64 грн., в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач у своїх розрахунках штучно зависив загальну суму заробітної плати за останні два місяці роботи, оскільки твердження відповідача про структуру заробітної плати та розмір премії позивача у грудні 2017 року не підтверджені доказами.

Враховуючи приписи п. п. 4а), 4в), 8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, вихідна допомога позивача при звільненні дорівнює: 5820,00 (заробітна плата за листопад 2017 р.) + 6 435,00 (премія за листопад 2017р.) + 3 201,00 (заробітна плата за грудень 2017 р.) + 11 292,00 (премія за грудень 2017 р.): 33 (кількість фактично відпрацьованих днів протягом листопада - грудня 2017р.) х (22 робочі дні + 20 робочих днів): 2 = 26 748 : 33 х 21 = 810,55 х 21 = 17021,55 грн.

На підставі викладеного, про стягнення недоплаченої вихідної допомоги підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивачу була нарахована вихідна допомога у розмірі 13 374,05 грн, стягненню підлягає 3 647,50 грн. (17021,55 - 13 374,05).

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 3 723 грн. позивач вказував, що на даний час він має статус безробітного та перебуває на обліку у Державній службі зайнятості, знаходиться у скрутному становищі та йому доводиться докладати значних зусиль для забезпечення належного життєвого рівня його родини. Зазначав, що йому доводиться через суд відстоювати та добиватись того, що він заробив власною працею.

Відповідно до ст. ст.237-1 КЗпП, на яку позивач посилається у позовній заяві, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Позивач не оспорював законність свого звільнення і не довів наявність завданої йому моральної шкоди внаслідок незаконних дій відповідача, тому вимога позивача про компенсацію моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення недоплаченої вихідної допомоги з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення недоплаченої вихідної допомоги, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еталон» на користь ОСОБА_2 недоплачену вихідну допомогу у розмірі 3 647 (три тисячі шістсот сорок сім) грн. 50 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП:НОМЕР_1;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еталон», адреса: м. Київ, вул. Промислова, 2, .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко