Справа № 161/1215/18
Провадження № 4-с/161/28/18
У Х В А Л А

01 березня 2018 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Черняка В.В.

за участю секретаря судового засідання - Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_2 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій вказав, що 10.10.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБіБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 122 982, 16 грн.та судові витрати 1 349, 00 грн. На підставі виконавчого листа, виданого на виконання вказаного рішення, було відкрито виконавче провадження № 52347978. 10.01.2018 року на адресу банку надійшла постанова головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 від 07.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник вважає дані дії державного виконавця неправомірними, оскільки ним, всупереч вимогам вищевказаного закону вжито не всіх заходів для фактичного виконання виконавчого листа. Так, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не зверталася до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника для виявлення та опису майна на яке може бути звернено стягнення; не зверталася з поданням про його розшук чи тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; не застосовувала до нього примусовий привід у звязку з неявкою на виклик виконавця. Крім того, державним виконавцем не направлено запити до Бюро технічної інвентаризації, Державного комітету Земельного кадастру, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державних інспекцій з безпеки на морському та річковому транспорті та сільського господарства та інших установ. Зважаючи на вищевикладене, скаржник просив суд: Визнати дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві - неправомірними; Скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 07.12.2017 року ВП № 52347978; Зобовязати головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 відновити виконавче провадження ВП № 52347978;Зобовязати головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчого листа № 2-4860/11 від 10.10.2011 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 122 982, 16 та судові витрати 1 349, 00 грн.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, у скарзі заявник зазначає, що на його адресу оскаржувана постанова надійшла 10.01.2018 року, до поштового відділення надана 04.01.2018 року, про що свідчить відстеження поштових відправлень, а тому встановлений законом строк для подання даної скарги не пропущено.

В судове засідання представник скаржника та державний виконавець повторно не зявились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань не подавали.

Згідно ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути скаргу на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10.10.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 06.09.2011 року у справі № 2-4860/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнського акціонерного банку» заборгованості за кредитним договором № 03/07-СІ/КД від 15.08.2007 року в сумі 122 982, 16 грн. та судові витрати 1 349, 00 грн.

За вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 52347978.

З оскаржуваної постанови вбачається, що з метою здійснення заходів щодо розшуку майна боржника, державним виконавцем направлено запити до органів та установ, що реєструють майно та доходи громадян. З отриманих відповідей, які надійшли до відділу встановлено: згідно відповіді ДПС України - відкриті рахунки у банківських установах у боржника наявні, кошти відсутні; згідно відповіді ДПС України інформація про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб інформація відсутня; згідно відповіді УПФУ м.Луцька - інформація про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформація відсутня; згідно відповіді УПФУ м.Луцька боржник, як одержувач пенсії на обліку в УПФУ м.Луцька не перебуває; згідно відповіді територіального сервісного центру 0741 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області - транспортні засоби за боржником зареєстровані, проте перебуває у заставі ПАТ КБ «Надра». Ліквідного майна належного боржнику, на яке за законом можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано повернення виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 12,13 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку що головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 було проведено необхідні дії, спрямовані на виконання рішення суду, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07.12.2017 року була винесена з урахуванням вимог ст. 37 вказаного Закону у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства, права заявника при здійсненні виконавчого провадження порушені не були, вимоги, зазначені у скарзі, є безпідставними та не містять обґрунтування неправомірності дій державного виконавця, а тому в задоволенні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_2 слід відмовити.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_2 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 01.03.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.