АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/651/18 Головуючий 1 інстанції - Харченко А.М.
Справа № 643/3048/16-ц Суддя-доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Парфенкова Ірина Володимирівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в:

17 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Харкові (далі по тексту АТ «Укрексімбанк»), звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просило визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В. 09 червня 2015 року за реєстровим № 899. Стягнути з відповідачів судові витрати, які пов'язані з поданням позовної заяви.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що укладено договір дарування нежитлові будівлі літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - нежитлові будівлі), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В. 09 червня 2015 року за реєстровим № 899.

У подальшому, відповідно до рішення Харківської міської ради Харківської області від 20 листопада 2015 року за № 12/15 «Про перейменування об'єктів топоніміки міста Харкова», перейменовано об'єкти топоніміки міста Харкова, зокрема вулицю Блюхера на вулицю Валентинівську та вирішено вважати, що правовстановлюючі документи, технічна документація на земельні ділянки та нерухоме майно, тендерна документація, договори, паспорта та інші документи, які містять назви перейменованих цим рішенням об'єктів топоніміки міста Харкова, є чинними з урахуванням вимог законодавства.

Позивач вважав, що зазначений договір дарування є недійсним з наступних підстав.

27 березня 2007 року між позивачем та ТОВ «Тімекс» укладено Генеральну угоду № 6807N4 з лімітом заборгованості 2 100 000 доларів США строком погашення 25 березня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеною Генеральною угодою від 25 березня 2010 року між позивачем та іпотекодавцем ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 6807Z64, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. 27 березня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 884.

Предметом договору іпотеки є наступне нерухоме майно - нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Накладання заборони відчуження майна 27 березня 2007 року зареєстровано тим же нотаріусом в реєстрі за № 885.

Іпотекодавцем ОСОБА_4 в порушення умов іпотечного договору, без згоди позивача, який є іпотекодержателем за цим договором, здійснено дії, що пов'язані зі зміною реєстраційних даних та власників предмету іпотеки, а саме: рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2009 року у справі № 2-7419 за ОСОБА_4 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_2).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2010 року у справі № 2-16195 за відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_2).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Беручи до уваги, що предмет іпотеки у порушення умов пунктів 1.8., 2.4.5. іпотечного договору, відчужений без згоди іпотекодержателя АТ «Укрексімбанк» і таким чином набутий у власність ОСОБА_2, то остання набула статусу іпотекодавця і разом з цим всі його права та обов'язки за іпотечним договором в обсязі і на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. ОСОБА_4 в момент вчинення договору дарування не додержані вимоги, встановлені статтею 9 Закону України «Про іпотеку» та статтею 586 ЦК України, а отже такий договір дарування є недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України - зміст правочину не може суперечити іншим актам цивільного законодавства, зокрема, приписам пункту 3 частини 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку» та частини 2 статті 586 ЦК України, та статті 12 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучений ОСОБА_6

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року у задоволенні позовної заяви АТ «Укрексімбанк» відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції АТ «Укрексімбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву АТ «Укрексімбанк», визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі літ. «А-і», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Парфенковою І.В. 09 червня 2015 року за реєстровим № 899.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що предмет іпотеки, у порушення умов пунктів 1.8., 2.4.5. іпотечного договору відчужений без годи іпотекодержателя АТ «Укрексімбанк», таким чином набутий у власність відповідача ОСОБА_2, а тому остання набула статусу іпотекодавця і разом з цим всі його права та обов'язки за іпотечним договором в обсязі і на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Також зазначало, що беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_4 в силу статті 23 Закону України «Про іпотеку» набув статусу іпотекодавця і разом з цим всі його обов'язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, отже відчуження зазначеного предмета іпотеки, який на момент укладання договору дарування перебував в іпотеці, мало здійснюватись виключно за згодою іпотекодержателя АТ «Укрексімбанк». Таким чином, відповідачем ОСОБА_4 в момент вчинення договору дарування недодержані вимоги, встановлені статтею 9 Закону України «Про іпотеку» та статтею 586 ЦК України, а отже такий договір дарування є недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України та статті 12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Укрексімбанк» суд першої інстанції виходив із тих обставин, що з зазначених відомостей не вбачається, що позивач є іпотекодержателем спірного нерухомого майна. При цьому, з пояснень у судовому засіданні суду першої інстанції представника позивача вбачається, що після зміни адреси об'єкту нерухомості з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1, позивач не звертався до державного реєстратора з вимогою про внесення змін до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Крім того, спірний договір укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а не між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як на те посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах доказами, що 27 березня 2007 року між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тімекс» укладено Генеральну угоду № 6807N4 з лімітом заборгованості 2 100 000 доларів США строком погашення 25 березня 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цією угодою між позивачем та іпотекодавцем ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 6807Z64, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. 27 березня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 884, предметом іпотеки за яким є наступне нерухоме майно - нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Накладання заборони відчуження майна 27 березня 2007 року зареєстровано тим же нотаріусом в реєстрі за № 885.

Іпотекодавцем ОСОБА_4 в порушення умов іпотечного договору здійснено дії, що пов'язані зі зміною реєстраційних даних та власників предмету іпотеки, а саме: рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2009 року у справі № 2-7419 за ОСОБА_4 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_2).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2010 року у справі № 2-16195 за відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_2).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року визнано за СПД-ФО ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» площею 2232,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

09 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В. 09 червня 2015 року за реєстровим № 899.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 лютого 2017 року вбачається, що згідно з договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом ХМНО Ліпінською І.Е. відповідно 31 березня 2016 року та 01 квітня 2016 року, відповідно 12/25 та 13/25 часток нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 2232,4 кв.м по АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_6

Зазначена нежитлова будівля передана в іпотеку на підставі договору позики від 02 листопада 2016 року та договору іпотеки, реєстровий № 2075, виданого 02 листопада 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Парфенковою І.В.; іпотекодавець: ОСОБА_6, іпотекодержатель: ОСОБА_7

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, іншим законодавством щодо зобов'язань, правочинів та іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина 1 статті 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно частини 2 статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 частини 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем передано в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.

За таких підстав, окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що іпотечний договір є дійсним, ніким не оскаржений та не скасований, за цим договором діє заборона відчуження майна, накладена приватним нотаріусом ХМНО Десятніченко І.В. 27 березня 2007 року в реєстрі за № 885. Проте, іпотекодавцем ОСОБА_4 були вчинені дії, пов'язані із зміною реєстраційних даних та власників предмету іпотеки, без згоди іпотекодержателя, адже саме від волі кредитора, іпотекодержателя залежить зміна правового статусу майна, заставою якого забезпечено виконання зобов'язань боржником, саме іпотекодержателю належить пріоритетне право вирішувати, чи відповідає відчуження предмета іпотеки інтересам захисту майнових прав кредитора. Проте, предмет іпотеки був відчужений іпотекодавцем без згоди іпотекодержателя, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем ОСОБА_4 установлених законом і обумовлених договорами кредиту та іпотеки прав Банку, а тому позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» підлягають задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю і ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «Укрексімбанк» з підстав, передбачених частинами 1, 2 статті 376 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі літ.»А-2», загальною площею 2232,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою Іриною Володимирівною 09 червня 2015 року за реєстровим № 899.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові (0) судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн в рівних частках по 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн 33 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові (0) судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн в рівних частках по 586 (п'ятсот вісімдесят шість) грн 67 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський