Справа № 464/7397/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/3318/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Провідна», в якому просив стягнути з відповідача додаткову суму страхового відшкодування в розмірі 1000 грн., пеню в розмірі 4696 грн. 73 коп., інфляційні втрати в розмірі 5296 грн. 50 коп. та 3 % річних у розмірі 499 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. та судовий збір у розмірі 551,21 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 01.02.2014 відбулась ДТП на пр. Червоної Калини, 61 у м. Львові, за участю транспортних засобів марки «Рено Трафік», д.н.з. ВС 0878 со, під керуванням ОСОБА_3, що належить ОСОБА_2, та марки «ГАЗ 33», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який належить Львівській філії ТОВ «Торговий дім карпатські мінеральні води». Відповідно до спільно складеного водіями повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), винуватцем настання ДТП є водій ОСОБА_4 Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно зі страховим полісом серії АС/0513213 від 07.03.2013 року , обов'язок щодо відшкодування завданої позивачу шкоди покладається на відповідача як страховика. Позивачем було подано відповідачу всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування, однак, у встановлений ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 90-денний термін з дня отримання заяви про страхове відшкодування, виплату страхового відшкодування відповідачем позивачу не здійснено. У зв'язку з чим, був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Під час судового розгляду, 04.07.2014 року відповідач частково виконав свої зобов'язання, сплативши 8544,18 грн. страхового відшкодування. Проте, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №3194 від 26.12.2014 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок ДТП 01.02.2014 року становить 14988,23 грн. Відтак, страховиком було не доплачено 6444,05 грн. страхового відшкодування. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.02.2015 року, залишеного ухвалами апеляційного суду Львівської області від 03.12.2015 р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.04.2016 р. без змін, стягнуто з відповідача невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 6444,05 грн., пеню в розмірі 1585 грн. та 2210,40 грн. судових витрат. Проте, рішення суду відповідачем виконано лише 14.09.2016 р., оскільки саме тоді кошти фактично перераховано на його картковий рахунок. Відповідач, розуміючи нестабільну економічну ситуацію у державі та тенденцію росту цін, яка пов'язана з знеціненням національної валюти - гривні, всіляко затримував виплату коштів для проведення відновлювального ремонту його автомобіля, що в кінцевому результаті призвело до того, що вартість відновлювального ремонту суттєво збільшилась (приблизно на 15988,23 грн.) і коштів, сплачених відповідачем, виявилось недостатньо. Оскільки його вини у виконанні рішення суду після зростання цін і тарифів немає, відтак, існують підстави для стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством станом на 14.09.2016 р., та виплаченим страховим відшкодуванням, тому з відповідача підлягає стягненню додаткова сума страхового відшкодування у розмірі 1000 грн. (15988,23 грн. - 8544,18 грн. - 6444,05 грн.). Крім цього, рішенням суду стягнуто пеню з період з 05.05.2014 р. до 23.02.2015 р., фактично дані кошти позивач отримав лише 14.09.2016 р., відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 24.02.2016 р. до 13.09.2016 р. у розмірі 4696,73 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 4883,13 грн. та 3% річних у розмірі 457 грн. за період з 05.05.2014 р.до 13.09.2016 р. Також, оскільки частину страхового відшкодування у розмірі 8544,18 грн. страховик повинен був виплатити до 04.04.2014 р., однак, виплатив лише 04.07.2014 р., то за період з 05.05.2014 до 04.07.2014 р. відповідач повинен сплати інфляційні втрати у розмірі 413,37 грн. та 3% річних у розмірі 42 грн. Крім цього, з метою захисту свого порушеного права звертався до ТзОВ «Автопоміч» за правовою допомогою, вартість наданих послуг склала 3000 грн., що підлягають стягненню з відповідача.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 4696 грн. 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 5296 грн. 50 коп., три проценти річних у розмірі 499 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2739 грн., а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 503 грн. 25 коп., а всього 13734 (тринадцять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» в частині задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції до спірних правовідносин помилково застосовано положення ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки цивільним законодавством не передбачено застосування ст. 625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією у даній справі. Крім цього посилається на те, що судом не було перевірено правильності розрахунків позивача та не зясував коли фактично боржником був сплачений борг. Просить рішення суду змінити та зменшити розмір задоволених позовних вимог до 3276,48 грн. пені.

Сторони в судове засідання не з»явилися, належним чином про час і місце розгляду справи повідомлені, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.02.2015 р., яке залишено без змін ухвалами апеляційного суду Львівської області від 03.12.2015р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.04.2016 року, стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» в користь ОСОБА_2 6444,05 грн. страхового відшкодування, пеню в розмірі 1585 грн. та 2210,40 грн. судових витрат (а.с. 6-7, 8-9, 10-11).

Судовими рішеннями встановлено, що 01.02.2014 р. на пр. Червоної Калини, 61 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що належить ОСОБА_2, та марки «ГАЗ 33», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який належить Львівській філії ТОВ «Торговий дім карпатські мінеральні води». Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_4, який в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху України, здійснював рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечно, про що учасниками складено повідомлення про ДТП (європотокол). Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», страховий поліс серії АС/0513213 від 07.03.2013 р.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 26.12.2014 р. № 3194, вартість майнових збитків, завданих власнику транспортного засобу марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок ДТП становила 14 988,23 грн.

03.02.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши необхідні документи, проте у визначений законом строк відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив.

04.07.2014 ПрАТ «СК «Провідна» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 8 544,18 грн.

Судом встановлено, що відповідачем виплату страхового відшкодування за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.02.2015 року у розмірі 6444,05 грн проведено 14.09.2016 р., про що свідчить виписка по картці/рахунку ОСОБА_2 від 16.09.2016 (а.с. 12).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до вірного висновку, що оскільки відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування, він повинен сплати на користь позивача неустойку, що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 4696,73 грн (а.с.13 зв.), на спростування якого відповідачем не надано жодних доказів.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов»язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов»заний виконати свій обов»язок на користь третьої особи , яка встановлена або не встановлена в договорі.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, районний суд прийшов до вірного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ТОВ «Торговий дім карпатські мінеральні води» та ПрАТ «СК «Провідна» договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов»язанням, тому на такі правовідносини поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціального виду цивільно- правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як убачається з матеріалів справи, заява про застосуваня позовної давності щодо вимог про стягнення пені відповідачем подана до суду апеляційної інстанції 04.04.2017 року (а.с.137),тобто після винесення судом рішення, тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що не вірно визначений період нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов»язання станом на 13.09.2016 року не обґрунтовані, оскільки як установлено судом саме 14.09.2016 року позивачем отримано виплату страхового відшкодування. Виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23.02.2015 року було зупинено судом касаційної інстанції за клопотанням ПрАТ «СК ПРОВІДНА» (а.с.180).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог (заперечень), застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.04.2018р.

Головуючий

Судді: