Ухвала

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 607/8609/14-ц

провадження № 61-2409 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2016 року у складі судді: Сташків Н. М., та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Демковича Ю. Й., Загорського О. О., Хоми М. В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, про поділ майна подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 17 червня 2004 року по грудень 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі. За період шлюбу ними за спільні кошти було придбано майно: приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, за адресою: АДРЕСА_1, та автомобіль «Пежо», номерний знак НОМЕР_1. Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила визнати право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя та стягнути кошти у розмірі 50 000 грн, сплачені на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2014 року про затвердження мирової угоди щодо розірвання шлюбу та поділу майна подружжя.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2014 року у складі судді: Черніцької І. М., затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо розірвання шлюбу та поділу майна подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року у складі колегії суддів: Бахметової В. Х., Ткач О. І., Гірського Б. О., ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину приміщення станції технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1, та на Ѕ частину автомобіля «Пежо», номерний знак НОМЕР_1, як на частки у спільному майні подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 50 000 грн та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна станція технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1, та автомобіль «Пежо», номерний знак НОМЕР_1,було придбано за час шлюбу, тому вони є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу між сторонами в рівних частках. Доводи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про наявність у ОСОБА_5 боргових зобов'язань на підставі судового рішення, за яким відкрито виконавче провадження, не є перешкодою для поділу майна подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 вересня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5 є титульним власником спірної станції технічного обслуговування автомобілів, тому відповідно до статті 15 ЦК України ОСОБА_4 правомірно звернулася до суду із вимогами про визнання за нею Ѕ ідеальної частки у спільній сумісній власності подружжя.

Крім того, згідно із статтею 1212 ЦК України з ОСОБА_5 було правомірно стягнуто 50 000 грн на користь ОСОБА_4

У касаційних скаргах, поданих у листопаді 2016 року та у березні 2017 року, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 посилаються на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанції, задовольняючи позов, не звернули уваги на те, що відповідно до постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області на станцію технічного обслуговування автомобілів було накладено арешт у зв'язку із борговими зобов'язаннями ОСОБА_5 У порушення норм матеріального права судами визнано право власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення коштів за виконання умов мирової угоди не можуть розглядатися шляхом звернення до суду із новим позовом, оскільки ці питання повинні бути вирішені в порядку повороту виконання рішення суду, відповідно до вимог статті 380 ЦПК України.

04 квітня 2017 року, 12 квітня 2017 року та 31 липня 2017 року на адресу суду надійшли відзиви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на касаційні скарги, в яких зазначено, що спірне майно було придбане подружжям за час перебування у шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю, тому судові рішення першої та апеляційної інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Справу за касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 вересня 2016 року призначити до судового розгляду.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник