АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 727/6848/16-ц

провадження №22-ц/794/274/18

Апеляційний суд Чернівецької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

за участю: ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання здійснити перебудову самочинно збудованого тамбура, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2017 року, повний текст рішення складено 2 січня 2018 року, головуючий у суді І-й інстанції - суддя Семенко О.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання здійснити перебудову самочинно збудованого тамбура.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2017 року позов задоволено: зобов'язано ОСОБА_1 здійснити перебудову вхідного тамбура літ.І-1 в будинку АДРЕСА_1 площею 6,2 кв.м. до тамбура прямокутної конфігурації із зменшенням його площі до 1,9 кв.м. з лінійними розмірами 2,15 м вздовж стіни житлового будинку та 0,88 м від стіни житлового будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 7 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, вирішено спір між нею та ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого тамбура, проте ОСОБА_2 повторно звернулася до суду з аналогічним позовом.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при будівництві нового тамбура та збільшенні його площі відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка належить позивачці на праві спільної сумісної власності.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на законі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 грудня 2014 року є власниками земельної ділянки площею 0,0447 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

На підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2007 року відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.11).

З інвентаризаційної справи на цей будинок вбачається, що до складу будинку входить тамбур площею 1,90 кв. м. (а.с.12-13).

Відповідачка здійснила реконструкцію тамбура, збільшивши його площу до 6,20 кв.м., про що 15 серпня 2008 року було внесено зміни до технічного паспорта на вказаний будинок та Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації здійснено реєстрацію цих змін (а.с.14).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності, 15 грудня 2014 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.123).

Отже, за відповідачкою ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, до складу якого входить реконструйований тамбур.

За змістом ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин помилковим є посилання суду першої інстанції на положення ч.7 ст.376 ЦК України як на підставу задоволення позову, оскільки після державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на житловий будинок із збільшеною площею за рахунок реконструкції тамбура не можна застосувати до неї наслідків самочинного будівництва, передбачених ст.376 ЦК України.

Крім того, на підставі ч.7 ст.376 ЦК України суд може зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування за наявності обставин, зазначених у цій нормі.

Отже, позивачем у справах про зобов'язання забудовника здійснити перебудову відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України може бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а не фізична особа.

Також відповідно до ст.377 ЦК України ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка набула ознак об'єкта права власності.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справах № 6-2099цс16, № 6-2225цс16, у постанові від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16.

Отже, відповідачка ОСОБА_1 відповідно до вказаних норм закону набула право користування земельною ділянкою, на якій розміщено її будинок, в тому числі його складова - спірний тамбур.

Позивачка ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0447 га, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,0005 га, на якій розміщено вхідний тамбур будинку відповідачки, у грудні 2014 року, тобто після виникнення у відповідачки ОСОБА_1 права на спірну земельну ділянку.

Сам факт отримання позивачкою у власність спірної земельної ділянки, не є підставою для позбавлення відповідачки права на цю земельну ділянку, яке вона набула за правилами ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_2 фактично зводяться до часткового позбавлення відповідачки права власності на житловий будинок у тих його розмірах, в яких здійснено державну реєстрацію права власності на цей будинок.

У статті 346 ЦК України встановлено перелік підстав, настання яких призводить до припинення права власності.

Виходячи із змісту вказаної норми закону, не можна припинити право власності особи на об'єкт нерухомості шляхом зобов'язання її здійснити перебудову або реконструкцію цього об'єкта без визнання недійсним правовстановлюючого документа в цілому або в частині.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволених позовних вимог відмовлено, то з позивачки на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання здійснити перебудову самочинно збудованого тамбура відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2018 року.

Головуючий В.Ф. Міцней

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак