Номер провадження: 22-ц/785/6675/18
Номер справи місцевого суду: 501/1013/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Погорєлової С.О.,

суддів - Заїкіна А.П., Вадовської Л.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - ОСОБА_3;

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Пушкарського Д.В. 21 червня 2018 року в м. Чорноморськ Одеської області,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів і в обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилася донька ОСОБА_4. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 травня 2018 року шлюб між подружжям розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з позивачем.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 добровільно не приймав участі у вихованні доньки ОСОБА_4, то рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 вересня 2018 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 аліменти у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі вищевказаного рішення 28 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження стосовно стягнення аліментів з ОСОБА_3

Позивач зазначила, що відповідач працює моряком (третім механіком) на судні іноземних судновласників, але аліменти сплачує, як безробітний, тобто розмір аліментів обчислювався державним виконавцем, виходячи з середньої заробітної плати для місцевості, в якій проживає відповідач.

Позивач вважала, що відповідач ухиляється від сплати аліментів з розрахунку свого дійсного заробітку, що стало причиною звернення до суду.

Позивач просила ухвалити рішення, яким визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягувати з ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 12 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Рішення ухвалене у відсутність відповідача.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2018 року у справі №501/1013/18 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 вересня 2015 року, та зазначив, що позивач не довела в передбаченому законом порядку факту працевлаштування відповідача за кордоном; не надав оцінку тому, що відповідач перебував за кордоном на протязі 400 днів у зв'язку з трудовою діяльністю, та розглянув справу в контексті ст. 192 Сімейного кодексу (далі: СК) України «Зміна розміру аліментів», хоча позивач вимог стосовно зміни розміру аліментів не заявляла.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що відповідач ОСОБА_3 є безробітним, від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини він не ухиляється, відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості від 29 серпня 2018 року аліменти ним сплачені у повному обсязі та є переплата у розмірі 150,15 грн. Доводи позивача стосовно працевлаштування ОСОБА_3 за кордоном є лише припущеннями та не підтверджуються матеріалами справи. Посилання на те, що суд, розглянувши справу, невірно послався на ст. 192 ЦПК України «Збільшення розміру аліментів», не можуть спростовувати висновки суду першої інстанції, оскільки заявлені позовні вимоги зводилися не тільки до зміни способу стягнення алімекнтів, а й до значного збільшення їх фактичного розміру.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено в передбаченому законом порядку факт працевлаштування відповідача та його фактичну можливість сплачувати аліменти в сумі 12 000 грн щомісячно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9).

Позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 листопада 2009 року (а.с. 8). Дитина проживає з матір'ю, що підтверджується довідкою Олександрійської селищної адміністрації Чорноморської міської ради Одеської області (а.с. 11).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 вересня 2015 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі у розмірі ? від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 10).

На виконання вказаного рішення, на підставі виконавчого листа №502/2020/15ц, виданого 23 вересня 2015 року Іллічівським міським судом Одеської області, відкрито виконавче провадження

про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі ? від усіх видів заробітку, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 вересня 2015 року (а.с.12).

Станом на 28 лютого 2018 року відповідачем були перераховані на користь позивача аліменти в повному розмірі з переплатою, яка становила 376,15 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 22 березня 2018 року (а.с. 20).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що у відповідача покращився матеріальний стан, а саме: він є власником нерухомого майна та працевлаштований за межами держави Україна (працює моряком на суднах іноземних судновласників та отримує гідну заробітну плату у розмірі 2946 дол. США), але аліменти сплачує як безробітний.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту ч.6 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК позивач не надала суду належних та допустимих доказів на доведення факту працевлаштування відповідача та його фінансової можливості сплачувати аліменти в розмірі 12 000 грн. на утримання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2017 року до лютого 2018 року з ОСОБА_3 щомісячно стягувалися аліменти у розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу), а саме: 1812,25 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 22 березня 2018 року (а.с. 20).

Відповідно до ч.2 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Позивач в порядку ст. 181 звернулася до суду з вимогою змінити спосіб стягнення аліментів.

Згідно змісту ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

ОСОБА_2 просила визначити суму аліментів для стягнення щомісячно у розмірі 12 000 грн.

За положеннями ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Матеріали справи не містять даних стосовно домовленості між платником аліментів та стягувачем щодо стягнення аліментів щомісячно саме у розмірі 12 000 грн.

Для визначення аліментів у розмірі 12 000 грн. щомісячно суду необхідно мати відомості стосовно працевлаштування відповідача та його спроможності платити аліменти у такому розмірі, як того вимагає позивач.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на копії листів Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17 лютого 2017 року та 28 листопада 2017 року, з яких вбачається, коли відповідач ОСОБА_3 перетинав кордон держави Україна.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд зауважує, що вказані копії листів не є належним доказом працевлаштування та платоспроможності відповідача. Інших доказів (наприклад відомостей з місця роботи відповідача, відомостей з органів фіскальної служби щодо сплати відповідачем податків з доходів тощо) позивачем суду першої інстанції надано не було.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Причин неспроможності надати такого роду докази позивачем наведено не було. Клопотань про витребування такого роду доказів позивачем не заявлялося, що підтверджується журналом судового засідання від 21 червня 2018 року (а.с. 60-63).

Таких доказів не було надано і до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив доводи позивача стосовно працевлаштування відповідача моряком, є неспроможними.

Так, суд першої інстанції надав оцінку доказам, наданим позивачем, та зазначив у рішенні, що не може прийняти до уваги роздруківку з комп'ютера Міжнародних базисних ставок третього механіка як доказ отримання заробітної плати відповідачем саме в розмірі 2940 дол. США, а інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивач не надала.

Доводи апеляційної скарги стосовно невірного застосування судом першої інстанції справи норм матеріального права, а саме: розгляду справи в порядку ст. 192 СК України «Збільшення розміру аліментів» не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач сплачував аліменти щомісячно в розмірі 1812,35 грн., а в позовних вимогах заявлена сума становила 12 000 грн, що фактично зводиться до збільшення розміру аліментів. Тобто, суд першої інстанції вірно застосував норму ст. 192 СК України, розглянувши позовні вимоги.

Інших доводів, які спростовують законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

Л.М. Вадовська