ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/13260/18

Номер провадження 22-ц/788/2008/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Сумське лісове господарство»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, в складі судді Корольової Г.Ю., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати дії ДП «Сумське лісове господарство» неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати в частині сплати судових витрат та ухвалити нове рішення, яким звільнити її від сплати судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дав оцінку її клопотанню, що було додано до позовної заяви, в якому вона просила звільнити її від сплати судового збору, пославшись на фінансову неспроможність його сплати. На підтвердження того нею були додані документи, а саме: довідка про розмір її пенсії, довідка з податкової інспекції про відсутність інших доходів; довідка про зареєстрованих осіб; медичні документи про хвороби, на лікування яких необхідні кошти; копії листів з управління соціального захисту про те, що доходи неповнолітніх дітей не включаються у сукупний дохід сім'ї.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Ухвала суду, якою позовну заяву залишено без руху, мотивована тим, що позивач у своєму клопотанні про звільнення від сплати судового збору, що було додано до позовної заяви, не надала конкретних правових доказів, які б свідчили, що за своїм повним майновим станом вона позбавлена можливості сплатити судовий збір.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 ст. 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, серед яких ухвали щодо визначення розміру судових витрат.

Таким чином, ОСОБА_1 правомірно звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу про залишення її позовної заяви без руху, оскаржуючи її в частині судових витрат.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовною заявою, особа відповідно до вимог процесуального законодавства повинна сплатити судовий збір, розмір якого встановлений Законом України «Про судовий збір».

В той же час у разі, якщо особа, яка звертається до суду з позовом, та на яку не розповсюджуються визначені Законом пільги щодо звільнення від сплати судового збору, має незадовільний майновий стан, вона може звернутися до суду з клопотанням про відстрочення або розстрочення, зменшення розміру або звільнення від сплати судового збору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

У п.1 ч.1 та ч. 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» закріплено норми, відповідно до яких суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10, відповідно до ст. 8 Закону України «По судовий збір» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку, суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас, підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «Сумське лісове господарство» про визнання його дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору з посиланням на те, що вона не має фінансової можливості сплатити судовий збір, навіть частково.

При цьому, на підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 надала суду довідки з Управління ПФУ Сумське об'єднане управління ПФУ про розмір своєї пенсії за віком, про зареєстрованих осіб, з податкової інспекції, управління праці та соціального захисту населення, лист Міністерства соціальної політики України та довідки з медичних установ про стан свого здоров'я.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, суд повинен був встановити наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Вирішуючи питання про можливість звільнення позивача від слати судового збору та залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції не визначив чіткий розмір судового збору, сплату якого вимагав від позивача, не в повній мірі дав оцінку наданим позивачем доказам, а саме довідкам з різних установ, та в ухвалі не зазначив, які саме документи ще необхідно надати ОСОБА_2 для того, щоб скористатися правом на звільнення від сплати судового збору, і зробив передчасний висновок про залишення позовної заяви без руху.

На думку колегії суддів апеляційного суду, позивач надала суду достатньо доказів, які свідчать про її незадовільний майновий стан, а отже і про можливість звільнення її від сплати судового збору.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя N R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху, місцевий суд неправильно застосував положення ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» та статті 6 Конвенції.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не були додержані норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 367- 369, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 379, ст.ст. 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без руху та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук