Справа № 139/915/18
Провадження № 2/139/379/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

представника позивача Остаповича І.М.,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

представника третьої особи - опікунської ради при виконавчому комітеті

Рівненської сільської ради ОСОБА_15.,

третьої особи ОСОБА_5,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Служби у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи: опікунська рада при виконавчому комітеті Рівненської сільської ради та Комісія з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій районній державній адміністрації, ОСОБА_5, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважаючи, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, залишає їх без належного батьківського догляду, що загрожує їх здоров'ю та життю, Мурованокуриловецька районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, в особі Служби у справах дітей 21 вересня 2018 року звернулася до суду з позовом про відібрання ОСОБА_7, та ОСОБА_8 від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою від 25 вересня 2018 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення його недоліків. 05 жовтня 2018 року позивач усунув недоліки. Ухвалою від 09 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче провадження (а.с. 40).

30 жовтня 2018 року суд своєю ухвалою (а.с. 49-50) закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті.

Представник позивача - начальник служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА Остапович Ігор Миколайович (а.с. 39) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і суду пояснив: 31.07.2018 року до служби надійшло повідомлення від голови Рівненської сільської ради про те, що виявлено факт загрози життю та здоров'ю малолітньої ОСОБА_8. Перевіркою служби у справах дітей Мурованокуриловецької райдержадміністрації, проведеної спільно з працівниками поліції та опікунської ради при сільській раді, встановлено, що ОСОБА_2 з немовлям ОСОБА_8, перебувала у помешканні ОСОБА_10 в стані сильного алкогольного сп'яніння. Зокрема, мати дитини спала, а немовля тривалий час захлиналося від плачу, сильних хрипів в грудях. Батько дитини ОСОБА_3 в цей час знаходився за місцем проживання з малолітньою ОСОБА_7 та не володів інформацією про місце перебування дружини та не немовляти. Щодо ОСОБА_7 зі школи отримано інформацію, що дитина не отримує достатньої батьківської уваги та контролю зі сторони батьків задля належного навчання. На підставі розпорядження першого заступника голови Мурованокуриловецької РДА малолітні діти були негайно вилучені із сім'ї ОСОБА_7 і влаштовані до Мурованокуриловецької лікарні. Дітям було встановлено діагноз «Педикульоз», крім того, у молодшої дитини діагностовано правобічну пневмонію. На даний час діти перебувають на утриманні своєї вісімдесятисемирічної прабабусі ОСОБА_5. Відповідачі ігнорують зауваження та вказівки щодо покращення умов проживання дітей та здійснення належного за ними догляду, виховання і утримання, ігнорують свої обов'язки батьків. З врахуванням особи кожного з відповідачів, органом опіки і піклування прийнято рішення про доцільність позбавлення подружжя ОСОБА_7 батьківських прав. Однак, Служба вважає, що вони мають право на шанс для виправлення, а тому ініціює перед судом питання про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав.

Представник опікунської ради при виконавчому комітеті Рівненської сільської ради - сільський голова Чуплакова Надія Миколаївна заявила, що повністю підтримує позицію Служби у справах дітей. Суду пояснила: Подружжя ОСОБА_7 схильні до зловживання спиртними напоями. Крім того, ОСОБА_2 практично ніколи не працювала, але постійно має в своєму оточенні компанію (незалежно від різниці у віці чи статі), в якій розпиваються спиртні напої. Своїми батьківськими обов'язками вона постійно нехтує, і це видно не лише з того, що не приділяє належної уваги до навчання дочки ОСОБА_11. Так, будучи в стані вагітності, ОСОБА_2 не припиняла пиячити, курила, не стала на облік у лікаря, через що дитина народилася з патологією, а також втратила деякі соціальні виплати у зв'язку з вагітністю. Щодо поведінки ОСОБА_2 до неї неодноразово надходили скарги від сусідів та односельців, вона як сільський голова намагалася без втручання державних та правоохоронних органів виправити ситуацію, але кожного разу отримувала агресивну протидію (образи, погрози і т.п.). Подія 31 липня 2018 року стала останньою краплею, після якої неможливо стало замовчувати ситуацію в сім'ї ОСОБА_2. Так, сусідка ОСОБА_10 повідомила їй, що уже півтори години з будинку останньої доноситься дитячий плач, і що там уже тривалий час відбувається п'янка за участі ОСОБА_2. Вона, в свою чергу, повідомила відповідні служби і разом з їх представниками та односельцями виїхали спочатку за місцем проживання подружжя ОСОБА_2. Однак, ОСОБА_3 не знав, де знаходиться його дружина з дитиною, а малолітня ОСОБА_7 заявила, що «мама у ОСОБА_10 п'є горілку». В будинку ОСОБА_10 вони застали картину, коли в різних кімнатах, хто на ліжках, хто на підлозі, безпробудно спали чоловіки та жінки, в тому числі і ОСОБА_2. ОСОБА_12 лежала в колясці на коридорі і безперестанку плакала, голос її був з хрипами, дитина була голодна. Таку поведінку ОСОБА_2 допускала неодноразово, і вона не вірить у її виправлення. В тому ж числі, не заперечує, що, коли не п'є, вона відмінна господиня: у неї все випрано, наварено їсти, прибрано і т.п. Вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потребують постійного супроводу і контролю з боку соціальних служб, ОСОБА_2 має пройти лікування від алкоголізму, а діти тимчасово мають бути вилучені із сім'ї.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5 заявила, що вона бабуся ОСОБА_2 (мати її батька) і постійно проживає разом з нею в одному домогосподарстві, але в окремому приміщенні. Пояснює, що ОСОБА_2 останнім часом почала зловживати спиртними напоями, але вважає, що вона належно виконує свої батьківські обов'язки: вона пере, палить, варить, діти ніколи не бувають брудними чи голодними. По мірі можливості вона надає посильну допомогу ОСОБА_2 у догляді за дітьми. Не виправдовуючи її поведінку 31 липня цього року, вважає, що ОСОБА_2 має можливість виправитися. По-перше, сама ОСОБА_2 пообіцяла не допускати такої поведінки, по-друге, вона погодилася на пропозицію своїх братів вилікуватися від алкоголізму. Просить не відбирати від ОСОБА_2 та від неї дітей.

Представник комісії з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецької РДА в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, не повідомив про причину неявки. З врахуванням думок сторін, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - комісії з питань захисту прав дитини.

Відповідачі позов не визнали.

ОСОБА_2 суду пояснила: Вона з чоловіком мають чотирьох дітей, двоє з яких малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_12. Вважає, що вона належно забезпечує своїх дітей своїми увагою, доглядом, піклуванням. В той же час не заперечує, що допускала вживання великої кількості спиртного, і їй дуже соромно за таку свою поведінку. Після подій 31 липня 2018 року і до теперішнього часу вона зрозуміла всю загрозу наслідків пияцтва, а тому прийняла рішення лікуватися від цієї хвороби. Просить не відбирати від неї дітей, бо вони є сенсом її життя, а без них цей сенс буде втрачений.

ОСОБА_3 пояснив суду: Вони з дружиною дійсно допускали зловживання спиртними напоями. В той же час він донедавна був працевлаштований за трудовим договором, вони ведуть домашнє господарство, власними силами заготовили на зиму дрова. Не дивлячись на те, що дружина пиячила, вона тримала в порядку будинок і господарство, готувала їсти. Вважає, що вони зрозуміли протиправність своєї поведінки, зупинилися з пияцтвом, а тому нема підстав забирати від них дітей.

За клопотанням представника позивача Остаповича І.М. в судовому засіданні були допитані в якості свідків працівники поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які пояснили про обставини подій 31 липня 2018 року за участі ОСОБА_2, ствердивши в цій частині пояснення представника позивача Остаповича І.М. та сільського голови ОСОБА_15.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9) стверджується, що батьками малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є відповідачі у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають з дітьми по АДРЕСА_1. Ці обставини доведені довідками Рівненської сільської ради № 624 та 625 від 03.08.2018 (а.с. 21, 22), актами перевірки матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 23.07.2018 (а.с. 13) та від 03 жовтня 2018 року (а.с. 46). Крім того, частково цими документами, а частково поясненнями сторін стверджується обставина, що з відповідачами в одному домогосподарстві проживає бабуся ОСОБА_2 ОСОБА_5, 1931 року народження.

Актом перевірки матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 23.07.2018 (а.с. 13), крім іншого, встановлено, що помешкання подружжя знаходиться в занедбаному стані, потребує косметичного ремонту, в будинку брудно, дитячі речі та постільна білизна потребують прання, кімнати не провітрюються, у дітей відсутні розвиваючі іграшки. Однак, іншими доказами такі факти не стверджуються, а в судовому засіданні, зокрема, поясненнями сільського голови ОСОБА_15. та бабусі ОСОБА_5 вони спростовані поясненнями про те, що ОСОБА_2 прибирає будинок, вчасно пере дитячі та інші речі.

Інформацією начальника Мурованокуриловецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області № 3757/224/01-2018 від 12.10.2018 (а.с. 44) встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погано виконують батьківські обов'язки, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, за що неодноразово впродовж 2018 року притягувалися до адміністративної відповідальності.

Другою підставою для відібрання від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дітей позивач називає невиконання ними своїх обов'язків щодо піклування про здоров'я дітей.

Так, розпорядженням першого заступника голови Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 283 від 31 липня 2018 року (а.с. 11), прийнятого на підставі повідомлення сільського голови Рівненської сільської ради № 92 від 31 липня 2018 року (а.с. 10), малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 негайно відібрано у батьків та тимчасово влаштовано до КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» (а.с. 12).

Як слідує з пояснень відповідача ОСОБА_2, які стверджуються довідкою № 971 від 23.08.2018 Мурованокуриловецької ЛКК (а.с. 24), малолітня ОСОБА_8 перебувала на лікуванні в КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» з 31 серпня до 03 серпня 2018 року і була госпіталізована до обласної дитячої інфекційної лікарні. ОСОБА_2 повідомила, що в обласній лікарні діагноз «Пневмонія» не підтвердився, а було встановлено діагноз «Бронхіт».

Таким чином, на підставі перерахованих вище документів можна зробити висновок, що вилучення малолітніх дітей із сім'ї (їх відібрання від батьків) було здійснено у зв'язку з тим, що їх матір, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, 31 липня 2018 року залишила свою п'ятимісячну дитину без уваги і догляду, а також з метою недопущення загрози життю та здоров'ю малолітніх дітей.

Однак, суд прийшов до висновку, що такі крайні і виключні заходи захисту прав дітей були застосовані без достатніх на те підстав.

Так, з акту від 31 липня 2018 року про поміщення дітей до медичного закладу (а.с. 12) та довідки Мурованокуриловецької ЛКК № 97 від 23.08.2018 (а.с. 24), малолітній ОСОБА_8 встановлено діагноз правобічна нижньодольова пневмонія, негоспітально-гострий перебіг середнього ступеню тяжкості, обструктивний синдром «Педикульоз», а малолітній ОСОБА_7 - лише діагноз «Педикульоз». Однак,позивачем до суду не надано жодного медичного документа (висновку) як доказу, який доводив би, що правобічна пневмонія чи педикульоз у дітей відповідача складали загрозу їх життю.

ОСОБА_12 діти є особливою категорією населення, яка характеризується соціальною вразливістю та неспроможністю внаслідок власного віку звернутися до суду з метою реалізації процесуального права.

Як випливає із вимог Конвенції «Про права дитини» та Закону України «Про охорону дитинства», дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.

Позивач наданими суду доказами, своїми поясненнями та поясненнями представника опікунської ради при Рівненській сільській раді у судовому засіданні намагався довести, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків по належному догляду за своїми дітьми, в результаті чого існує загроза їх здоров'ю та життю.

Суд не може сприймати ці докази як беззаперечні, оскільки вони швидше свідчать про бажання будь-яким способом виконати завдання по вилученню дітей із сім'ї та виправдати таке втручання у життя відповідачів та їх малолітніх дітей, але ніяким чином не сприяють захисту прав дитини.

Так, відповідно до статей 1 і 2 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служба у справах дітей та інші відповідні структурні підрозділи райдержадміністрації і селищної ради зобов'язані здійснювати соціальний захист дітей, який включає комплекс заходів і засобів соціально-економічного та правового характеру, здійснення яких покладається на суб'єктів, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, щодо забезпечення прав дітей на життя, розвиток, виховання, освіту, медичне обслуговування, надання матеріальної підтримки.

Всупереч таким своїм завданням Служба у справах дітей Мурованокуриловецької РДА без належного обґрунтування і перевірки фактів впродовж одного робочого дня 31 липня 2018 року примусово вилучила малолітніх дітей із сім'ї в лікарню. Хоча, діти були поміщені до лікарні разом із батьком ОСОБА_3, про що є запис у відповідному акті (а.с. 12), а з пояснень всіх учасників справи слідує, що в подальшому у лікарні дітьми опікувалися прабабуся ОСОБА_5 та мати ОСОБА_2

В той же час, за приписами ч. 2 ст. 170 СК України, лише у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. Крім того, відповідно до абзацу другого цієї норми, у такому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Позивачем ця вимога закону не виконана, позов до суду подано лише 21 вересня 2018 року, через майже два місяці після відібрання дітей.

У п. 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (рішення Європейського Суду у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Такі положення рішень ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 травня 2018 року врахував, зокрема, Верховний Суд (справа № 214/1048/15-ц).

За приписами ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав, а, отже, і для відібрання дітей, можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке доводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Судом в цій справі не встановлено жодної із підстав, визначених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Письмові докази, які надані позивачем, свідчать про наявність складних життєвих обставин у сім'ї відповідачів, проте стверджувати на підставі даних доказів, що ці умови створюють небезпеку для життя і здоров'я дітей нема підстав. Твердження позивача про ухилення з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків не обґрунтоване, не підтверджено в судовому засіданні належними доказами. Так, факт залишення малолітньої ОСОБА_12 без догляду є одиничним, регулярність такої поведінки батьків не доведено, а щодо малолітньої ОСОБА_7 взагалі відсутні факти про ухилення батьків від її догляду.

У судовому засіданні, з врахуванням положень статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та положень частин 1 і 2 статті 171 СК України, було заслухано малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка розповіла, що вона проживає з батьками, бабусею і молодшою сестрою, знає, що у неї є старші сестра і брат, а також племінник. Їй добре дома, у неї є іграшки і учнівське приладдя, мама смачно готує, гарно заплітає їй кіски. Вона ніколи не хоче залишитися без тата, мами чи бабусі, навіть якщо десь буде кращий будинок чи кращі умови проживання.

З огляду на наведені обставини, враховуючи, відсутність доказів про загрозу здоров'ю, життю або психічному стану дітей під час проживання з батьками, враховуючи охоронювані Конституцією України інтереси дитини та її права на проживання, утримання і вихованні в сім'ї, суд прийшов до висновку, що інтереси дітей не потребують такого втручання як відібрання їх від батьків. В даній справі суд вбачає потребу в менш радикальних засобах, таких як соціальний супровід сім'ї, контроль батьків з боку правоохоронних органів. Від так відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 155, 164, 170 СК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Службі у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: _____________

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 листопада 2018 року.