АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9923/15-ц 22-ц/774/237/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21лютого 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/9923/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

сторони:

заявник: Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області

боржник: ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2017 року, яка постановлена суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року державний виконавець Покровського відділу ДВС м. Кривий Ріг Філіна В.О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

В обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України зазначено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/672 від 27.05.2016 року, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усих видів доходу. Боржник добровільно рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, в ході проведення виконавчих дій було накладено арешт на нерухоме майно боржника, але незважаючи на всі заходи, прийняті держвиконавцем, боржник злісно ухиляється від виконання рішення суду, що дає підстави для звернення до суду з даним поданням.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні подання державного виконавця Покровського ВДВС м. Кривого Рогу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В апеляційній скарзі начальни Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про задоволення подання, оскільки боржник ухиляється від сплати аліментів на утримання дочки та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом.

Скаржник наполягає на тому, що боржник має змогу виконати зобов'язання, але не робить цього без поважних причин, тому відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має бути встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області - Корсак О.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/672 від 27.05.2016 року, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів доходу, але не менше 30 % відсотків неоподаткованого мінімуму встановленого для відповідної вікової категорії на дитину.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, державний виконавець зазначив, що боржник добровільно рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, в ході проведення виконавчих дій було накладено арешт на нерухоме майно боржника, але незважаючи на всі заходи, прийняті держвиконавцем, боржник злісно ухиляється від виконання рішення суду.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту ухилення останнього від виконання ним рішення суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Згідно п. 5, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент постановлення ухвали судом першої інстанції) передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України (чинними на момент постановлення ухвали судом першої інстанції), зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення ухвали, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент постановлення ухвали судом першої інстанції).

Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів, які б свідчили про факти умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування до боржника ОСОБА_1 такого заходу впливу як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що боржник має змогу виконати зобов'язання, але не робить цього без поважних причин, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки невиконання рішення суду через відсутність доходу або майна на яке може бути звернено стягнення не свідчить про навмисне ухилення та не є достатнім для обмеження у праві виїзду за межі України.

Державним виконавцем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, а саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: