Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 472/1451/15-ц

провадження № 61-24404св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинська М. Є.;

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крат В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3,

відповідач - фермерське господарство «Горизонт»,

третя особа - Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, яка підписана представником ОСОБА_4, на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області віл 01 листопада 2016 року у складі судді: Чаричанського П. О. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В., Термікової В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до фермерського господарства «Горизонт» (далі - ФГ «Горизонт») про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. Вказана обставина підтверджується державним актом про право власності серія НОМЕР_1, який виданий Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 12 жовтня 2005 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею.

01 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ФГ «Горизонт» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки № 91 строком на 10 років, який зареєстрований в Веселинівському реєстраційному окрузі «Центр ДЗК», що підтверджується записом у державному реєстрі земель від 30 листопада 2007 року №34.

Позивач вказувала, що з 2005 року проживає в стаціонарному відділенні для одиноких громадян та інвалідів Веселинівської РДА в с. Миколаївка Веселинівського району. В червні 2015 року до неї приїхав її племінник, ОСОБА_6, який повідомивши, що строк дії оренди земельної ділянки з ФГ «Горизонт» закінчується, запропонував підписати договір на продовження строку оренди ще на два роки. Вона підписала надані ним документи, оскільки вважала, що саме такі умови передбачені додатковою угодою, однак копію документа не отримувала та з його текстом не ознайомлювалася. Згодом позивачеві стало відомо, що нею підписана додаткова угода, датована 29 грудням 2014 року до договору оренди землі від 01 листопада 2007 року, згідно з якою загальний строк дії договору оренди землі становив 20 років, тобто строк дії договору оренди був продовжений ще на 10 років, та дія договору продовжувалася до 2027 року. Додаткова угода зареєстрована Реєстраційною службою Веселинівського РУЮ Миколаївської області 25 червня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_2 15 квітня 2016 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про залучення її правонаступником до участі у справі, аргументуючи тим, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт на її користь, згідно з яким заповіла спірну земельну ділянку.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області 11 жовтня 2016 року залучено до участі у справі № 472/1451/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ФГ «Горизонт», третя особа - Реєстраційна служба Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування її державної реєстрації, правонаступника позивача - ОСОБА_3

ОСОБА_3 просила визнати спірну додаткову угоду недійсною та скасувати її державну реєстрацію з підстав підписання правочину ОСОБА_2 під впливом обману. та вказана додаткова угода не відповідає вимогам закону, оскільки її укладено без дозволу органу опіки та піклування, а сама позивач не мала права на підписання спірного правочину у зв'язку з тим, що мешкала в соціальному закладі для одиноких громадян та перебувала під опікою цього закладу.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області віл 01 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що позивачем ОСОБА_2 не доведено, що її було ведемо в оману іншою стороною правочину. Оскільки ОСОБА_2 не була обмежена в дієздатності, то сам по собі факт її перебування в соціальному закладі, не свідчить про її недієздатність і не є підставою для встановлення піклування, та відповідно надання згоди органу опіки та піклування на укладання додаткової угоди.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв'язку звернулася із касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_4, на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області віл 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки обставинам та доказам у справі. Зокрема, суди не взяли до уваги свідчення позивача щодо підписання спірного договору обманним шляхом та не зазначили мотивів відхилення її свідчень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У травні 2017 року ФГ «Горизонт» через засоби поштового зв'язку подало заперечення на касаційну скаргу, яке підписане представником Гусаровим С. Д., в якому просить відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржені рішення без змін. Заперечення мотивоване тим, що суди в повному обсязі та всебічно дослідили докази та обставини справи та зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що земельна ділянка площею 4,87 га, розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акту серія НОМЕР_1, виданого Веселинівською РДА Миколаївської області 12 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 91.

01 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ФГ «Горизонт» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки № 91 строком на 10 років. 09 грудня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до зазначеного договору оренди, згідно з якою були внесені зміни в пункт 8 договору та змінено строк дії договору з 10 років на 20 років. Вказана додаткова угода зареєстрована Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 25 червня 2015 року № 10213924.

Суди встановили, що ОСОБА_2 особисто підписала додаткову угоду від 29 грудня 2014 року. Представник відповідача у присутності свідків особисто передавав ОСОБА_2 грошові кошти за договором оренди землі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Встановивши, що позивач не довів підстав, передбачених статтею 230 ЦК України, для визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі від 29 грудня 2014 року, суди зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка підписана представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області віл 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило