ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 641/3461/18-ц

провадження № 22ц/818/1112/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадиров В.В., Фонд гарантування вкладів,

треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П., ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року в складі судді Фанда О.А.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів, треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зінченко Римма Павлівна, ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним, який у подальшому уточнив, та просив визнати недійсним договір іпотеки №7222/02-31/07-N від 11 квітня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що, на його думку, у ОСОБА_2 на теперішній час існує можливість позбавитися спірного майна, а саме квартири АДРЕСА_1, яка передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Кредитпромбанк» у забезпечення виконання кредитного договору між ним та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» шляхом укладення договорів про її відчуження або вчинення будь-яких інших дій, які в майбутньому ускладнюють або взагалі унеможливлюють виконання рішення суду по даній справі, оскільки зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що він має намір продати цю квартиру, і його представника за його довіреністю уповноважено займатися її реалізацією.

Просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 до закінчення розгляду справи по суті та прийняття рішення.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, які свідчать про те, що існує реальна імовірність того, що на предмет іпотеки може бути звернуто стягнення у позасудовому порядку.

13 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому він просив апеляційну скаргу - залишити без задоволення. При цьому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що ОСОБА_1 не довів, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать про те, що 11 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №7222/02/07- N від 11 квітня 2007 року укладено іпотечний договір №7222/02-31/07-N. Предметом іпотечного договору є двокімнатна квартира житловою площею 37,2 кв. м., загальною площею 58,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 квітня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1308. На зазначену квартиру накладено заборону відчуження. Додатковим договором №1 від 22 січня 2010 року до іпотечного договору №7222/02-31/07-N від 11 квітня 2007 року змінено термін погашення коштів до 22 січня 2010 року.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Із змісту заяви вбачається, що причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об'єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, відсутні.

При цьому, слід зазначити, що позивачем пред'явлено вимогу немайнового характеру.

Майно, на яке позивач просив накласти арешт, є предметом іпотеки та перебуває під забороною відчуження. Відомостей щодо припинення іпотеки на час розгляду справи, матеріали справи не містять.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об'єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду позивачем не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду не вбачається.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_2 для реалізації квартири буде використовувати ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2007 року про скасування заходів забезпечення позову та довіреність від 29 серпня 2016 року на ім'я ОСОБА_7, якою уповноважено бути його представником з питань розпорядження належним йому майном, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, з правом, зокрема, отримати дублікат правовстановлюючого документа на квартиру та зареєструвати його належним чином, отримати дублікат договору іпотеки, а також підготувати необхідні документи для продажу та продати належне йому на праві власності нерухоме майно є безпідставними, належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Посилання ОСОБА_1 щодо незалучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб спростовуються виділеними матеріалами справи, оскільки як вбачається з оскаржуваної ухвали, співвідповідачем по справі є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, це питання не вирішується під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються розгляду справи по суті, не впливають на правильність оскаржуваної ухвали та не дають підстав вважати, що під час її постановлення судом порушено норми процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст .ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді О.В.Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.