Справа № 2-773/10>
провадження №6/562/11/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2018 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк Т.А.,

з участю державного виконавця Владімірової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області подання державного виконавця Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в:

У поданому до суду державним виконавцем відділу ДВС Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 поданні зазначається, що у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 98 987 грн. 50 коп. та 1114 грн. 88 коп. судових витрат.

Боржник, відносно якого 25 січня 2011 року відкрито виконавче провадження, не виконує вимог щодо виконання судового рішення, на виклик до державного виконавця не зявляється та борг не визнає. З метою вжиття заходів до його виконання просить тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні державний виконавець подання підтримала повністю та з аналогічних мотивів, просить задовольнити його в повному обсязі.

Сторони та інші заінтересовані особи по справі відповідно до вимог ч.4 ст.441 ЦПК України в судове засідання не викликались.

З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Стаття 33 Конституції України та ст.313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадянинові України за кордон згідно пункту 5 ч.1 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" є ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

З розяснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.11 Закону України Про виконавче провадження" та ст.377-1 ЦПК, у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

З наведеного слідує, що підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України має бути встановлення, за допомогою належних і допустимих доказів, факту вчинення боржником дій чи бездіяльності з метою ухилення від виконання зобов'язання, які він мав можливість виконати, якби сумлінно відносився до взятих на себе зобов'язань та до рішення суду.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, яке передбачено п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржником від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

А згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду законом передбачені не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Сама по собі наявність невиконаного боржником зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду та не свідчити про його ухилення від виконання зобовязання.

З аналогічних підстав ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2016 року скасовано ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2011 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Усупереч наведених вимог, подання державного виконавця не містить належних обґрунтувань та доказів на підтвердження факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх зобов'язань чи неодноразового нез'явлення боржника на виклик до державного виконавця, неповідомлення про наявне у нього майно чи доходи, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.441 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 (п'ятнадцяти) днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди ( п.п.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року).

Суддя: