Справа № 132/3711/18
Провадження № 2/132/1002/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2018р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі - КУЛИК Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2018р. до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, де просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1, та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є власницею будинку АДРЕСА_1, в якому зареєстрований та проживав її син ОСОБА_2, який з 2015 року у даному житловому приміщенні не проживає, а тому втратив право на його користування.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав:

Позивач ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 10 квітня 2018 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1189, в власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1.

Відповідно до Довідки виконавчого комітету Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області № 3770 від 17.09.2018р., за адресою: АДРЕСА_1, в передбаченому законом порядку зареєстровані: позивач ОСОБА_1, 1956р. народження у якості власника; ОСОБА_4, 1979р. народження, у якості сина; ОСОБА_2, 1984р. народження, у якості сина.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у період з 2015 року по теперішній час за вказаною адресою, підтверджується письмовим актом обстеження житлово-побутових умов від 20.09.2018р., складеним та засвідченим секретарем Виконавчого комітету Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області Кудін Л.П., за підписом останньої та підписами членів комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.

Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 добровільно покинув будинок АДРЕСА_1, вибувши у 2015 року до Республіки Польща, де постійно проживає по даний час, суд вважає, що останній втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік.

Відповідачем не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для його законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі.

Згідно із ст. 11 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, а саме, на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть та інш.

Вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку не перебуває у нерозривному зв'язку з вимогою про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_1.

У позовній вимозі про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку - позивачу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Є.В. Сєлін