АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/1828/17

Провадження № 22-ц/787/335/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Рижий О.А.

Рішення ухвалене в м. Сарни Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 19.12.2017 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Сарненського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 11 500 доларів США, в гривневому еквіваленті 297 600 грн. на дату подання позову за курсом Національного Банку України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначає про те, що 05.08.2014 року до нього з проханням позичити 12 000 доларів США звернувся відповідач, на що він погодився, оскільки був добре знайомий з ОСОБА_2 На підтвердження укладеного сторонами договору позики в усній формі ОСОБА_2 написав позивачу розписку від 05.08.2014 року про отримання вказаної суми коштів, в якій зобов'язався повернути борг до 05 листопада, однак повернув лише частину коштів 500 доларів США.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року вказану позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 11 500 доларів США, в гривневому еквіваленті на дату подання позову за курсом НБУ 297 600 грн. за договором позики. Вирішено питання про судові витрати. Скасовано заходи забезпечення позову.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що воно постановлено з порушенням вимог процесуального права.

Вказує на те, що висновок суду про доведеність позову не відповідає дійсним обставинам, які мають значення для справи, а також має місце неповнота та неправильність дослідження та оцінки доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зазначає про те, що не заслуговують на увагу та не можна брати до уваги в якості доказів покази допитаних в судовому засіданні осіб в якості свідків.

Що ж стосується розписки, то пояснив, що на прохання позивача дійсно одного разу в себе в офісі писав для позивача, як зразок розписки для когось, і при цьому не були присутні ні ОСОБА_4, з яким він ніколи не зустрічався, ні ОСОБА_5 з яким декілька разів зустрічався. Вказує про те, що не може категорично стверджувати, що надана позивачем розписка є саме тією, яку він колись писав як зразок.

Будь-яких клопотань про призначення почеркознавчої експертизи для визначення чий підпис на розписці не призначалось.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак апелянт ОСОБА_2 до суду не з'явився та причин неявки не повідомив, а ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за їх відсутності.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на підтвердження наведених позивачем обставин, які відповідачем визнаються, позивачем надано суду належні, допустимі та достатні докази.

Такий висновок в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2014 року позивач надав в борг відповідачу 150000 грн. в еквіваленті 12000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути борг до 05 листопада 2014 року.

Ця обставина підтверджується розпискою від 05.08.2014 року, наданої суду позивачем, з якої вбачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 150000 грн. в еквіваленті 12000 доларів США при умовному курсі 12 грн. 50 коп. за 1 долар і зобов'язався їх повернути до 05 листопада 2014 року, що вказує на укладення між сторонами договору позики в усній формі (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

В порушення умов Договору позики у встановлений договором строк, відповідач кошти позивачу не повернув.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція, викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1967 цс 15 від 11 листопада 2015 року.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру чи боргова розписка на підтвердження укладення такого договору є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У позовній вимозі Позивач, вказує, що стягненню підлягає сума боргу 11 500 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на момент подачі позову 297600 грн., оскільки решту, а саме 500 доларів США відповідач йому вже повернув. Факт повернення частини грошових коштів в сумі 500 доларів США сторонами по справі не заперечувався.

Відповідно до ст.526, 530,533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що ОСОБА_2 має виконати вказане зобов'язання та повернути позивачу 11 500 доларів США, в гривневому еквіваленті на дату подання позову (3 серпня 2017 року) за курсом національного банку України 25,9 грн. за долар США, що складає 297 600 грн..

Посилання апелянта ОСОБА_2, що не можна брати до уваги в якості доказів показання допитаних в судовому засіданні осіб в якості свідків, не заслуговують на увагу. Доказом позики грошей є наявна в справі розписка ОСОБА_2, а показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 додатково підтверджують не тільки цю обставину, а написання розписки ОСОБА_3 саме ОСОБА_2.

Твердження апелянта, що будь-яких клопотань про призначення почеркознавчої експертизи для визначення чий підпис на розписці не призначалось вказує на те, що відповідно до принципу диспозитивності, здійснюючи свої процесуальні права під час розгляду цивільної справи на власний розсуд та відстоюючи свою позицію на спростування написання розписки і підпису на ній, саме ОСОБА_2 мав бути зацікавлений в проведенні такої експертизи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: С.В.Боймиструк

Судді: С.О.Гордійчук

А.М.Шеремет