Справа № 344/1044/16-ц
Провадження № 22-ц/779/116/2018
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петрів Д.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду під головуванням судді Бабій О.М. від 27 липня 2016 року в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позов мотивувала тим, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є основним квартиронаймачем та матірю позивача, відповідач ОСОБА_3 є членом сімї наймача та батьком позивача, ОСОБА_4 є членом сімї наймача та братом позивача. Оскільки протягом тривалого часу відповідачі не проживають за вище вказаною адресою, не несуть витрат по утриманню житла та не оплачують комунальних послуг, тому позивач просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 05 травня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Івано-Франківську міську раду.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 по 183,73 грн судового збору з кожного.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним і необґрунтованим, оскільки при його постановленні допущено порушення норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого не були встановлені реальні обставини справи, що мали значення для правильного її вирішення.

Як зазначає апелянт, квартира №16 по вул. Довженка у м. Івано-Франківськ перебуває у комунальній власності м. Івано-Франківська.

Згідно довідки КП «Муніципальна Інвестиційна управляюча компанія» №02-02/822, виписки із будинкової книги про реєстрацію та склад сімї від 26.05.2016 року за адресою АДРЕСА_2 основним квартиронаймачем є ОСОБА_2.

Також за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 не проживають за місцем реєстрації більше 6 місяців і добровільно визначили собі інше місце проживання. Проте ОСОБА_6 не надала жодного доказу, який би свідчив про відсутність вказаних осіб понад встановлений строк.

Зокрема квитанції про сплату комунальних послуг , не є достатнім доказом, оскільки не містять фактичних даних, на підставі яких можливе встановлення наявності або відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги чи заперечення сторін.

Покази свідка містять неточності і розбіжності, тому не можуть бути підтвердженням того, що вищезазначені особи були відсутні за місцем реєстрації понад встановлені терміни і не користувались вказаною квартирою.

Інший свідок, є близьким родичем ОСОБА_6 і відповідно його покази є не обєктивними по суті справи.

Представник апелянта також зазначає, що суд порушив вимоги ч.9,10 ст.74 ЦПК України, відповідно до яких не мав проводити заочний розгляд даної справи.

Просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №16 в будинку № 16 по вул. Довженка, що у м. Івано-Франківську.

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що відповідачі не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, не несуть витрати по утриманню житла, що стверджуються поясненнями сторін, показами свідків, конвертами, які повертаються за закінченням терміну зберігання, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження та зясування дійсних обставин справи та з порушенням вимог матеріального і процесуального права, що призвело до постановлення рішення, яке підлягає скасуванню з наступних підстав.

На підставі ордеру № 145 на житлову площу в гуртожитку, який було видано відповідачу ОСОБА_3 позивач та відповідачі вселились у квартиру № 16 на вул. Веселова (зараз Довженка) 16 в м. Івано-Франківську (а.с.6).

Як вбачається із довідки № 02-02/2834 про склад сім`ї від 26 жовтня 2015 року у даній квартирі, окрім позивача та інших членів його сім`ї, також зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Факт реєстрації відповідачів у даній квартирі стверджується також довідками Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України.

Власником квартири є Івано-Франківська міська рада.

Позивач в суді першої інстанції зазначала, що реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає здійсненню нею прав на вільне користування і розпоряджання нерухомим майном. Усі комунальні послуги вона оплачує сама і не може оформити субсидію на житло, у звязку з відсутністю даних щодо доходів відповідачів, які не проживають у квартирі.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України (в новій ред. 2017 р.) на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що остання вважала, що відповідачі згідно вимог ст. ст. 71, 107 ЖК України та ст. 405 ЦК України втратили право на користування спірним житловим приміщенням.

Суд першої інстанції, зясувавши суть позовних вимог, прийшов до переконання, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у спірній квартирі на підставі ст. 71 ЖК України, оскільки останні більше шести місяців не проживали у житловому приміщенні.

Апеляційним судом встановлено, що справа слухалася без участі відповідачів, які були позбавлені права у суді подати відповідні пояснення та заперечення по суті позовних вимог. Крім того, позивачкою зазначено у позові адресу відповідачів, якою є спірна квартира, а не фактичне місце їх перебування, що унеможливило належне їх повідомлення.

Апелянтом надано суду апеляційної інстанції відомості з управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради про те, що ОСОБА_7 знята з місця реєстрації ще 23 червня 2016 року, тобто до постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення по суті даного спору.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 зазначила, що тривалий час у звязку із втратою роботи перебувала на заробітках за кордоном, матеріально утримувала своїх дітей, а коли повернулася із заробітків, то донька стала чинити їй перешкоди у проживанні за місцем реєстрації, вказуючи, що сама має сімю, а квартира є однокімнатною і тісною для всіх зареєстрованих. На цьому ґрунті у сторін часто виникають суперечки. Тому апелянтка тимчасово стала проживати з відповідачем ОСОБА_3 у с. Любша Рогатинського району у будинку батьків чоловіка. Син апелянтки відповідач ОСОБА_4 не має іншого житла, працює у сусідній області, де проживає тимчасово у вагончику для працівників очисних споруд за місцем праці. Зазначила, що часто навідується у спірну квартиру, де є її речі та майно, іншого житла немає, але ОСОБА_8 весь час їй перешкоджає у цьому, знищує її майно та викидає речі. Вказані доводи, на думку суду, є поважними причинами для відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні.

Апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачка не навела доказів відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні та не проживання у ньому більше шести місяців без поважних причин, що є обовязковою умовою для визнання їх такими, що втратили право на житло відповідно до вимог ст. 71 ЖК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Інші відповідачі не подали апеляційних скарг на дане рішення. Однак суд першої інстанції розглянув спір без їх участі, допустивши щодо них порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення та неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду слід скасувати в цілому і постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 606 грн витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_9

ОСОБА_10