Справа № 524/171/18
Провадження №2/524/1018/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Воблікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби м.Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_2, про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про зняття арешту з майна.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.10.2016 помер його брат ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на належну померлому ? частину будинку з господарськими будівлями, за адресою: м.Кременчук, вул.Сєрова,8. За його, ОСОБА_1, заявою про прийняття спадщини була заведена спадкова справа. 05.01.2018 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину будинку з господарськими будівлями, за адресою: м.Кременчук, вул.Сєрова,8 у зв'язку із наявністю запису про обтяження спадкового майна від 04.05.2005, внесеного на підставі постанови державного виконавця ВДВС Автозаводського МУЮ від 18.04.2005.

На його звернення відповідач надав відповідь, в якій повідомлялось про те, що виконавче провадження, в якому був накладений арешт на ? частину будинку № 8 по вул.Сєрова, закрито на підставі п.6 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» та в подальшому знищено.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд скасувати арешт ? частини будинку з господарськими будівлями, за адресою: м.Кременчук, вул.Сєрова,8, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №22885153 від 04.05.2005 за постановою державного виконавця ВДВС Автозаводського МУЮ від 18.04.2005.

Позивач надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що в Автозаводському ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-264 АЕ, виданого 16.08.1993 Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів. 22.06.2012 виконавче провадження закінчено на підставі п.6 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». У державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна боржника.

Третя особа, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_2, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного.

У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-264 АЕ, виданого 16.08.1993 Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів. Вказана обставина не заперечувалась сторонами

18.04.2005 державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Полтавської області винесено постанову серії АЕ №579160, якою накладено арешт на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою: м.Кременчук, вул.Сєрова,8, власником якої був ОСОБА_3

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

07.10.2016 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_2 звернувся брат померлого ОСОБА_1.

Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_2 від 05.01.2017 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями в м.Кременчуці Полтавської області у зв'язку із наявністю зареєстрованої заборони відчуження.

Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через наявність зареєстрованої заборони відчуження ? частини будинку за адресою: м.Кременчук, вул.Сєрова,8, що входить до складу спадкової маси.

Згідно відповіді Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області 22.06.2012 виконавче провадження закінчено на підставі п.6 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». В матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо накладення арешту та заборону його відчуження. У зв'язку із закінченням строку зберігання матеріали виконавчого провадження знищені.

Враховуючи те, що станом на день розгляду справи матеріали виконавчого провадження, в якому накладався арешт на майно боржника, ОСОБА_3, знищені, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 помер, та з огляду на наявність підстав для закриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби м.Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати заборону відчуження нерухомого майна ? частини квартири за адресою: м.Кременчук, вул.Сєрова,8, зареєстровану на підставі постанови державного виконавця ВДВС Автозаводського МУЮ м.Кременчук ОСОБА_5 серії АЕ579160 виданої 18.04.2005, номер запису про обтяження 22885153 від 04.05.2005.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць