Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 570/5065/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/154/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;

відповідач - ОСОБА_1;

третя особі - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2018 року у складі судді Панас О. В., ухвалене в м. Рівне о 09 годині 20 хвилин, повний текст рішення складено 18 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 210 713,00 грн. зі сплатою 20,00 % річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 30 березня 2015 року на умовах, визначених Кредитним договором, а Позичальник зобов'язався повернути Кредит та сплатити проценти на умовах та у строки, визначених цим Договором та додатковими угодами до цього Договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у встановленому порядку. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1. У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором та виникненням заборгованості в сумі 474 408,22 грн., Банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2018 року вказаний позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 81,5 кв.м.), належну на праві власності ОСОБА_1, на виконання договору кредиту № 10-29/150 від 30.03.2005р., за яким допущена заборгованість позичальником ОСОБА_2 на суму 474 408,22 грн.. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» понесені судові витрати в сумі 1600 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивовано передбаченим законом правом іпотекодержателя на дострокове звернення стягнення на заставне майно у разі невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору та обґрунтовано належними та достовірними доказами на підтвердження позовних вимог.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевий суд, задовольняючи позов, не з'ясував основного питання: можливість позичальника ОСОБА_2, який не оскаржив заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва (яким визначено суму заборгованості) і не повідомив про існування цього рішення майнових поручителів, самостійно сплатити допущену заборгованість за кредитним договором. Зазначає, що судом не було взято до уваги жодного клопотання сторони відповідача про необхідність надання Банком доказів повідомлення відповідача про необхідність сплати боргу по тілу кредиту і відсотках, про виявлення фактів вжиття боржником заходів щодо погашення заборгованості, обставин платоспроможності боржника. Стверджує, що фактично Банк позбавив іпотекодавця права на своєчасне погашення заборгованості та недопущення реалізації заставного майна, котре є основним місцем проживання майнових поручителів. Доводить, що Банк не дотримав умов договору щодо дострокового стягнення повної суми боргу, адже звернувся з позовами лише у 2016 році, тоді як п.4 Кредитного договору передбачено, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив, якщо позичальник більш, ніж 90 днів не виконує свої зобов'язання. Вважає, що Банком порушено строки позовної давності при зверненні до суду, оскільки право на звернення до суду у нього виникло після 31 січня 2011 року, тобто після прострочення платежу (тіла і процентів), а звернення із позовом мало місце лише 27 жовтня 2016 року. Доводить, що зі спливом строку позовної давності до основної вимоги, також сплив строк позовної давності і до похідної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертає увагу на те, що позовна давність до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені передбачена ч. 2.ст. 258 ЦК України в один рік, і відповідно до наданого позивачем графіку погашення кредитної заборгованості повинна застосовуватися з лютого 2011 року. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав пропуску строків позовної давності.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ПАТ «Укрсоцбанк» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30 березня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту № 10-29/150, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 210 713 гривень 00 копійок, зі сплатою 20,00 % річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 30 березня 2015 року на умовах, визначених Кредитним договором, а Позичальник зобов'язався повернути Кредит та сплатити проценти на умовах та у строки, визначених цим Договором та додатковими угодами до цього Договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у встановленому порядку.

Того ж дня, 30 березня 2005 року, на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 02-10/597 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик Світланою Іванівною, зареєстрований в реєстрі за номером № 1531. Заборона на відчуження предмету іпотеки зареєстрована за номером № 1532.

Відповідно до п.п. 1.1. Іпотечного договору ОСОБА_1 передала в іпотеку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 15 березня 2005 року та посвідчений 15 березня 2005 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Філюк В.М. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1278, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів № 778982 від 15 березня 2005 року, право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризації № 6750047 від 16 березня 2005 року, що свідчить про внесення запису в реєстрову книгу № 147, номер запису 90-40800, реєстраційний номер об'єкта 10144918.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за договором та - як наслідок - утворення заборгованості, розмір якої Банком було визначено в сумі 474 408,22 грн. станом на 30.10.2015р. при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Апеляційний суд відхиляє покликання апелянта на те, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, оскільки судом не з'ясовано можливості боржника та іпотекодавця погасити заборгованість.

Як встановлено судом, заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 15.08.2016р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 10-29/150 від 30.03.2005р в сумі 474 408 грн.22 коп. (а.с.73-74)

Станом на час звернення із позовом рішення суду не виконане.

Згідно зі ст. 589 ЦК України, ст.12 Закону України «Про іпотеку», п.4.2 договору іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору іпотекодержатель має право на дострокове звернення стягнення на заставне майно.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.5, 4.5.1. Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання за Кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Таким чином, вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними і такими, що відповідають умовам договорів, укладених з відповідачами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності при звернення до суду, то вони апеляційним судом відхиляються з наступних мотивів.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред"явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Виходячи з того, що укладеним між Банком та ОСОБА_2 договором кредиту № 10-29/150 від 30 березня 2005 року визначено кінцевий термін повернення основної заборгованості до 30 березня 2015 року, а Дніпровським районним судом м.Києва 15 серпня 2016 року ухвалювалось рішенням у справі № 755/73490/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то пред"явлення банком позову 07.11.2016 року свідчить про дотримання банком строку позовної давності.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Боймиструк С. В.

підпис Хилевич С. В.

Згідно:суддя Ковальчук Н. М.