ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1071/18 Справа № 199/7638/17 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенійович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслов М.Є.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, втім, належну їй на праві власності квартиру було продано без її участі, і право власності на підставі підробленого паспорту ОСОБА_2 в результаті шахрайських дій певних осіб на дане нерухоме майно перейшло до іншої особи.

Під час судового розгляду справи №199/9410/14-ц в суді позивачу стало відомо від ОСОБА_3, який продав зазначену вище квартиру 09.06.2010 р., про те, що на даний час власником даної квартири є ОСОБА_1

Враховуючи викладене, просила суд витребувати майно - квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та про повернення квартири АДРЕСА_4 позивачу ОСОБА_2, та про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 який проведений на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 09.06.2010 р. ВМТ №432767, зареєстрований в реєстрі №997.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено повністю.

Витребувано квартиру АДРЕСА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та повернуто квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2

Скасовано рішення державного реєстратора - запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2, який вчинений на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 червня 2010 року ВМТ №432767, зареєстрований в реєстрі за №997.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1160 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1160 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстр 1361).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч А.С., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними та про стягнення моральної шкоди судом визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_2, посвідчену 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С., зареєстровано в реєстрі за № 505, якою уповноважено ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися квартирою АДРЕСА_4; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. 25.08.2009 р. за реєстром за №505 та ОСОБА_3, посвідчений 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №3-5086; стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. моральної шкоди, 10000,00 грн. витрат на правову допомогу, 3 182 грн. 40 коп. витрат на проведення експертизи та 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 18400,40 грн. (а.с.11-15).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом першої інстанції встановлено, що за судового розгляду цивільної справи №199/9410/14-ц в суді позивачу стало відомо від ОСОБА_3, який продав зазначену вище квартиру 09.06.2010 р., про те, що на даний час власником даної квартири є ОСОБА_1

Факт відчуження 09.06.2010 р. зазначеної вище квартири ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.31).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 321, 203, 317, 319, 387, 388 ЦК України, правильно виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права.

Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

З матеріалів справи вбачається, що дійсно ОСОБА_2 дізналася про порушення свого права на весні 2011 року. Однак ОСОБА_2, хоч і дізналася, що її квартира відчужена не з її волі, однак не могла одразу звертатися до суду із позовом, оскільки не знала і не могла знати про осіб, які порушують її права та можуть бути відповідачами по справі, що вона має оскаржувати до суду та на яких підставах.

Позивач звернулася до суду із позовом після ухвалення рішення від 11.07.2014 про задоволення її позовних вимог про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу.

Позивач звернулась до суду за захистом свого майнового права з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння в 2016 році та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 12 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенійович про витребування майна з чужого незаконного володіння та про скасування запису про державну реєстрацію права власності позовні вимоги задоволені повністю. Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2017 р. рішення суду 1 інстанції було скасовано, зокрема, оскільки до участі у справі не залучено іншу особу- продавця спірного майна ОСОБА_3, тому в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Строк позовної даності переривався і позивачем не порушено строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування судового рішення немає, а тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко