Провадження № 2/161/4238/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Крупінської С.С.,

при секретарі Ярмолюк І.С.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Волинське обласне управління Ощадбанку до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Державний ощадний банк Україна» від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.07.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 4070 про надання кредиту на суму 300000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних з терміном повернення кредиту до 06.07.2028 року. Того ж дня на забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_3 за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 4822.

07.07.2008 року між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передано в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.11.2009 року постановлено рішення про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору в розмірі 337214 грн. 45 коп.

Після реалізації предмету іпотеки було задоволено вимоги банку по кредитному договору в розмірі 257 871 грн., що підтверджується квитанцією № 47066789 від 20.10.2013 року.

Враховуючи, що дія кредитного договору не припинена та те, що відповідачі не виконали рішення суду, то банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом.

Станом на 26.08.2014 року сума заборгованості за кредитним договором складає 275 227 грн. 50 коп.

Просить суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений судом про день і час слухання справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що 07.07.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 4070 про надання кредиту на суму 300000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних з терміном повернення кредиту до 06.07.2028 року. Того ж дня на забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_3 за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 4822.

07.07.2008 року між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передано в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.11.2009 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованості по кредитному договору в розмірі 337214 грн. 45 коп.

Крім того, банком було реалізовано предмет іпотеки та задоволено вимоги по даному кредитному договору в розмірі 257 871 грн., що підтверджується квитанцією № 47066789 від 20.10.2013 року.

Станом на день розгляду справи вище вказане рішення Луцького міськрайонного суду не виконано.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі предявлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобовязання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду

від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що зазначено в судовому рішенні.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, то у позивача виникає право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягають до задоволення частково, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк Україна» від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» 3% річних в розмірі 29 101 грн. 08 коп. за несвоєчасне виконання умов кредитного договору № 4070 від 07.07.2008 року та втрати банку він інфляції за рахунок несвоєчасного повернення кредиту в розмірі 28 043 грн. 39 коп.

Що ж до вимоги позивача про солідарне стягнення даної заборгованості як з ОСОБА_3 так і з ОСОБА_4, то слід зазначити, що згідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя.

Як встановлено судом, то банк звернувся до поручителя з позовом поза межами шестимісячного строку з моменту зміни строку виконання договору, а тому суд приходить до висновку про припинення поруки ОСОБА_4 за договором поруки № 4822 від 07.07.2008 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 553, 559, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк Україна» від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» 3% річних в розмірі 29 101 (двадцять девять тисяч сто одну) грн. 08 коп. за несвоєчасне виконання умов кредитного договору № 4070 від 07.07.2008 року та втрати банку він інфляції за рахунок несвоєчасного повернення кредиту в розмірі 28 043 (двадцять вісім тисяч сорок три) грн. 39 коп., а всього 57 144 (пятдесят сім тисяч сто сорок чотири) грн. 47 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк Україна» від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати в розмірі 571 (пятсот сімдесят одну) грн.. 44 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текс рішення виготовлено 22.11.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська