АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1826/16-ц Номер провадження 22-ц/786/460/18Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т. Г. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Панченка О.О.,

суддів: Лобова О.А., Пікуля В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Гавриленко Т.Г. в смт. Нові Санжари Полтавської області зі складанням повного тексту рішення 12.12.2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 до ОСОБА_2, треті особи: Центр надання адміністративних послуг Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., ОСОБА_24 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивачі звернулися з позовом до ОСОБА_25, за участю третіх осіб: Центру надання адміністративних послуг Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., ОСОБА_24, в якому просили визнати недійсними договори купівлі продажу від 27 листопада 2013 року та від 04 грудня 2013 року за яким ОСОБА_24 продав, а ОСОБА_2 придбав у власність будівлю виробничу (корівник) А-1, що знаходиться у АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнати за позивачами по 1/20 частці права власності на зазначений корівник А-1.

Позов обґрунтовували тим, що правова підстава для укладення вказаних договорів, а саме рішення апеляційного суду Полтавської області від 09.04.2013 року, скасоване, а спірне майно належить їм на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та акту розпаювання майна.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27 листопада 2013 року укладений між ОСОБА_24 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., зареєстрований в реєстрі за №3361, за яким ОСОБА_24 продав, а ОСОБА_2 придбав у власність 1/2 частку будівлі виробничої (корівника) А-1, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 1804,2 кв.м.

Визнано недійсним договір купівлі продажу від 04 грудня 2013 року укладений між ОСОБА_24 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., зареєстрований в реєстрі за №3451, за яким ОСОБА_24 продав, а ОСОБА_2 придбав у власність 1/2 частку будівлі виробничої (корівника) А-1, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 1804,2 кв.м.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8368524 від 27.11.2013 року та індексний номер 8624455 від 04.12.2013 року внесений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л.

В іншій частині позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_26, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання договорів недійсними та скасування їх державної реєстрації, оскільки вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим.

Як на незаконність судового рішення апелянт вказує на те, що: суд належним чином не виконав вимог цивільного судочинства допустивши низку процесуальних порушень, зокрема розглянув позовні вимоги, які не підлягали розгляду в порядку цивільного судочинства, що призвело до неправильного вирішення справи; суд вирішив справу з порушенням та неправильним застосуванням закону, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачі просять рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін, а скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. 27 листопада 2013 року та 04 грудня 2013 року було посвідчено договори купівлі-продажу укладені між ОСОБА_24 та ОСОБА_2, за якими ОСОБА_24 продав, а ОСОБА_2 придбав у власність будівлю виробничу (корівник) А-1, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 1804,2 кв.м. (т.2 а.с. 114-140).

Підставою для вчинення цих правочинів ОСОБА_24 є рішення апеляційного суду Полтавської області від 09.04.2013 року по справі №1621/1953/2012, згідно якого за ним було визнано право власності на нежитлове приміщення корівник, що знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на спірне майно було зареєстровано 27 травня 2013 року номер запису 1298965 (т.2 а.с. 123).

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2013 року по справі №6-20649ск13 було відкрито касаційне провадження за відповідною скаргою на рішення апеляційного суду Полтавської області від 09.04.2013 року справа №1621/1953/2012.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року №6-20649св13 рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (матеріали цивільної справи №1621/1953/2012, т.2 а.с. 73, 82-83).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини 2, 3 ст. 215 ЦК України).

За правилом ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Місцевий суд, врахувавши те, що на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу від 27 листопада 2013 року та 04 грудня 2013 року, за умовами яких до покупця переходять майнові права на будівлю виробничу (корівник), ОСОБА_24 не був власником цього майна (правова підстава скасована 16 жовтня 2013 року), тому вказані правочини укладено із порушенням вимог закону, зокрема ст. 658 ЦК України, внаслідок чого вони підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки на момент укладення договору ОСОБА_24 не був законним власником нежитлового приміщення та не мав права на його відчуження.

Разом з тим, дійшовши висновку про недійсність договорів купівлі-продажу від 27 листопада 2013 року та 04 грудня 2013 року, укладених між ОСОБА_24 та ОСОБА_2, суд вважав за доцільне скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень внесену на підставі цих договорів.

Так, за приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Поряд з цим суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування строку позовної давності, про застосування якого клопотав відповідач.

Колегія суддів вважає, що зазначені висновки суду першої інстанції є вірними та обґрунтованими, ґрунтуються на законі та підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

При цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду та не підтверджують їх неправомірність належними доказами з огляду на наступне.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції при відкритті провадження було порушено норми процесуального права, оскільки на його думку, позивачами було подано окремі дві позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_2 за № 8368524 від 27.11.2013 року та № 8624455 від 04.12.2013 року, які за своїм змістом підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, так як державний реєстратор є суб'єктом владних повноважень.

Зазначені твердження не беруться до уваги колегією суддів, оскільки вимоги позивачів щодо скасування державної реєстрації є похідними від вимог щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 27.11.2013 року та 04.12.2013 року, які були в повній мірі задоволені судом. Оскільки право власності набувається з моменту державної реєстрації, то в разі його скасування автоматично передбачається і скасування його державної реєстрації за відповідною особою чи особами. Таким чином, заявлені позовні вимоги є пов'язаними між собою, а тому можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. При цьому, правом оскарження ухвали про відкриття провадження з підстав не підвідомчості цього спору даному місцевому суду відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Також апелянт вважає, що при відкритті провадження судом першої інстанції невиконано вимог щодо перевірки сплати позивачами судового збору.

Однак, неповна сплата суми судового збору позивачами не є підставою для скасування вірного по суті рішення, враховуючи також те, що позивач ОСОБА_3 сплатив судовий збір в повному обсязі згідно ч. 3. ст.. 6 ЗУ «Про судовий збір».

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи є безпідставними, оскільки матеріали справи містять відповідні відомості та докази на підтвердження обставин, на які посилалися сторони по справі, та які суд вважав встановленими.

Разом з тим, недоведеними є аргументи апелянта щодо пропуску позивачами строку позовної давності.

Так, рішенням Апеляційного суд Полтавської області від 09.04.2013 року по справі № 1621/1953/2012 було визнано право власності на будівлю виробничу (корівник) А-1, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 1804,2 кв.м, яке було скасовано ухвалою Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року, а справу передано на новий розгляд.

Далі як вбачається з матеріалів справи при новому розгляді справи № 1621/1953/2012, рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.07.2015 року було визнано право власності на дане нерухоме майно за ОСОБА_24, яке 01.12.2015 року скасоване рішенням Апеляційного суд Полтавської області та у визнанні права власності на нерухоме майно за ОСОБА_24 відмовлено.

Отже, скаржник посилаючись на пропуск строку позовної давності не врахував тривалий характер розгляду питань у судових інстанціях тобто фактично права позивачів були порушені після прийняття останнього рішення стосовно вищезазначеного нерухомого майна, і саме з цього моменту і слід відраховувати строк позовної давності.

При цьому, висновки суду першої інстанції щодо неправомірності договорів купівлі-продажу від 27.11.2013 року та 04.12.2013 року між ОСОБА_24 та ОСОБА_2 є цілком обґрунтованими, зважаючи на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.10.2013 року, якою було скасовано право власності на спірне нерухоме майно.

Посилання скаржника про отримання ОСОБА_24 права власності на спірне майно на підставі набувальної давності, оскільки він з 2003 року по 2013 рік відкрито і безперервно користувався ним, не мають підтвердження у матеріалах справи. Також слід врахувати те, що існував розподіл майна в межах колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що підтверджено свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, хоча і без розподілу конкретних часток майна між його членами.

Посилання в апеляційній скарзі щодо надуманих приводів позбавлення права власності та невирішення питання стосовно фактичного власника майна є необґрунтованими, оскільки як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 набув право власності після скасування відповідного рішення апеляційного суду Полтавської області від 09.04.2013 року судом касаційної інстанції, після чого було також розглянуто справи про визнання права власності за продавцем ОСОБА_24 рішення про що було скасоване апеляційним судом Полтавської області 01.12.2015 року .

Таким чином набуття права власності ОСОБА_2 від ОСОБА_24 цілком законно було визнано неправомірним та визнано недійсними договори купівлі-продажу.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи як і інші не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ О.О. Панченко

Судді: /підпис/ О.А. Лобов /підпис/ В.П. Пікуль

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ О.О. Панченко

Повний текст судового рішення виготовлено 19 лютого 2018 року.