Справа № 750/508/18
Провадження № 2/750/686/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

прокурора Дмитренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування,-

в с т а н о в и в :

23 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

Обґрунтовано позов тим, що слідчим відділом Чернігівського відділення поліції Головного управління Національної поліції України у Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002155 від 05.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, в ході якого встановлено, що 04.03.2016 до Чернігівського відділення поліції надійшло подання Державної виконавчої служби про притягнення до відповідальності працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, які не виконують рішення суду щодо виплати ОСОБА_1 пенсії. Під час вказаного досудового розслідування позивача було визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні, однак досудове розслідування триває дуже довгий проміжок часу, є неефективним та безрезультатним, що в свою чергу порушує права позивача, оскільки стороною обвинувачення не зібрано жодних доказів, які б дали можливість встановити істину у справі та забезпечити йому належний захист як потерпілої сторони. Таку бездіяльність органу досудового розслідування позивач вважає незаконною, такою, що завдало йому моральної шкоди, яка виражається у сильних душевних стражданнях, оскільки держава в особі органу досудового розслідування, не може захистити його порушене право, яке підлягає захисту.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов з підстав, заявлених у позовній заяві, посилаючись на ст.ст. 23, ч.6 ст. 1176, 1174 ЦК України та на ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Представник відповідачів - Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших субєктів.

Представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі та просив відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов. У відзиві на позов представник відповідача посилається на те, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. З наведеного вбачається, що зазначеними нормами Закону не визначено та не передбачено підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, заподіяної на його думку незаконними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_1 не надано відповідних доказів заподіяння моральної шкоди відповідачами, не наведено мотивів обґрунтування її розміру та не наведено підстав, які призвели до заподіяння душевних страждань у зв'язку із незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних органів та призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Прокурор Чернігівської місцевої прокуратури проти позову заперечувала, посилаючись на те, що сам по собі факт скасування слідчим суддею постанови слідчого про закриття кримінального провадження не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, адже таким чином позивач скористався своїм процесуальним правом на оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, що гарантовано ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України. Жодних належних доказів заподіяння моральної шкоди, позивачем суду не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідачів, прокурора та дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 травня 2014 року у справі № 750/3241/14 за заявою ОСОБА_1 про здійснення судового контролю за виконанням постанови суду від 24.04.2009 року, ухваленої в адміністративній справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобовязання вчинити певні дії, ОСОБА_1 видано виконавчий лист, яким зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачувати ОСОБА_1 з 01.01.2012 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі, встановленому постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року 50% мінімальної пенсії за віком, розрахованому із застосовуванням положень частини першої статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (а.с.4)

04.03.2016 до Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшло подання ДВС про притягнення до відповідальності працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, які не виконують рішення Деснянського районного суду м.Чернігова щодо виплати ОСОБА_1 пенсії.

Відомості за даним фактом 05.03.2016 року було внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002155, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (а.с.3)

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.11.2017 задоволено скаргу ОСОБА_1, скасовано постанову слідчого Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002155 від 05.03.2016, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.6-7)

Позивач зазначає, що оскільки тривалий час не завершується досудове розслідування за наведеним вище кримінальним провадженням, слідчими допущено безпідставну тяганину, окремих слідчих було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що підтверджується інформацією слідчого управління ГУНП в Чернігівській області від 27.03.2017, а тому є підстави для відшкодування моральної шкоди, що передбачено ч.1 ст. 23, ч.6 ст.1176, ст.1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право на відшкодування шкоди за рахунок держави закріплено у ст.ст. 56, 62 Конституції України та положеннях ЦК України (ст.ст. 1166, 1167, 1176).

Позивач свій позов обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002155 його було визнано потерпілим, однак досудове розслідування триває дуже довгий проміжок часу, є неефективним та безрезультатним, було безпідставно закрито кримінальне провадження, що в свою чергу порушує права позивача, оскільки стороною обвинувачення не зібрано жодних доказів, які б дали можливість встановити істину у справі та забезпечити йому належний захист як потерпілої сторони.

Проте, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до положень цього Закону (ст.ст. 1-4, 12) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Оскільки у даній справі підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність слідчих органу досудового розслідування, внаслідок якої тривалий час не завершується розслідування, було скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження і на даний час не прийнято обґрунтованого рішення, а тому суд приходить до висновку, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Статтю 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

З урахуванням загальних положень відшкодування шкоди під час вирішення спорів за ст.ст. 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За правилом ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сама по собі наявність ухвали слідчого судді про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження не є відповідним доказом щодо доведеності усіх обов'язкових складових цивільно-правової відповідальності, адже таким чином позивач скористався своїм процесуальним правом на оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, що гарантовано ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України і його порушені права були відновлені.

Враховуючи, що позивач не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на думку позивача, внаслідок прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження та тривалого досудового розслідування, а також наявності причинного звязку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, то суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, пр-т. Перемоги, буд. 74, ідентифікаційний код юридичної особи - 40108651), Державної казначейської служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646), Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Реміснича, буд. 27, ідентифікаційний код юридичної особи - 37972475) про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя