Номер справи 623/2775/18
Номер провадження 2/623/1025/2018
РІШЕННЯ

іменем України

22 листопада 2018 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря судового засідання: Ноль С.В.

судового розпорядника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно,-.

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та встановлення права власності на майно. В обґрунтування19 позову посилається на те, що 19 березня 2018 року уклав з відповідачкою договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Вірнопілля, вул. Миру, буд. 21. В п. 8 зазначеного правочину було узгоджено подальше нотаріальне посвідчення даного договору. Позивач виконав зобов'язання по договору купівлі - продажу, що підтверджується актом приймання - передачі майна від 19 березня 2018 року, однак відповідачка відмовляється нотаріально посвідчувати вказаний договір.

Просить суд:

1) визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку від 19 березня 2018 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

2) визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Вірнопілля, вул. Миру, буд. 21.

Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач надала суду через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, про задоволення позовних вимог не заперечує ( а.с.30).

Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.32).

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідачці, ОСОБА_3, належить житловий будинок № 21 по вул. Миру, в с. Вірнопілля, Ізюмського району , Харківської області , що підтверджується копією рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року ( а.с.6-7).

19 березня 2018 року сторони у справі уклали договір купівлі - продажу вказаного вище житлового будинку ( а.с.8).

Згідно копії акту приймання- передачі майна, який є невід'ємною частиною договору купівлі - продажу відповідач, ОСОБА_3, передала, а позивач, ОСОБА_2 прийняв у власність наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Вірнопілля ( а.с.9).

Позивач неодноразово звертався до відповідачки з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу від 19 березня 2018 року, але відповідачка ігнорує його прохання та не вважає за потрібне нотаріально посвідчувати вказаний договір.

Статтею 657 ЦК України в встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації», а відтак положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Суд також враховує і правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-1288цс17.

Відповідно до статті 1 протоколу 1 Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття "майна" включає в себе в тому числі і будинок (рішення ЄСПЛ від 23.09.1982р. у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції").

Оскільки відповідачка по справі відмовляється від нотаріального посвідчення договору, відсутні докази на підтвердження об'єктивних обставин, що не дозволяють відповідачу прийняти участь у нотаріальному оформленні договору, зважаючи на те, що на час укладення договору він не підлягав державній реєстрації, а також враховуючи що позивач має непорушне право на мирне володіння своїм майном, в тому числі шляхом визнання його власником майна, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77,81, 141,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір купівлі продажу від 19 березня 2018 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсним.

Визнати за ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1) право власності на житловий будинок літ. « А-1» з тамбуром літ « а», ганком літ. « а-1», сараєм літ. «Б», сараєм літ. «В», літньою кухнею літ. « Г» з тамбуром літ.»2», гаражем літ. «Д», погрібом літ. «Е», сараєм літ. «Ж», сараєм літ. «З», сараєм літ. «К», вбиральнею літ. «Л», навісом літ. «И», літнім душем літ. «М», погребом літ. «Н», навісом літ. «О», навісом літ. «П», парканом № 1, воротами з хвірткою №2, колодязем № 3, що розташовані за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Вірнопілля, вул. Миру, буд. 21.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Т.Д. Бєссонова