Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 128/1761/15-ц

провадження № 61-21213св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представники відповідача - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

третя особа - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року у складі судді Ганікіної І. А. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року у складі суддів Нікушина В. П., Оніщука В. В., Медвецького С. К., та касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року у складі суддів Нікушина В. П., Оніщука В. В., Медвецького С. К.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_9, вимоги якого уточнила під час розгляду справи, у якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_6 на її користь грошову компенсацію в розмірі 127 720,67 грн, що складає 2/3 вартості автомобіля марки ОРЕL АSТRА сірого кольору,

2006 року випуску.

Позов мотивовано тим, що з 1996 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого сторони мають сина ОСОБА_10.

26 травня 2008 року шлюб між ними розірвано, проте під час шлюбу відповідачем за спільні кошти подружжя був придбаний спірний автомобіль на підставі біржової угоди від 11 жовтня 2007 року. Даний автомобіль взято на тимчасовий облік у Вінницькому МРЕВ 16 жовтня 2007 року, разом з тим на постійний облік автомобіль зареєстровано вже після розірвання шлюбу.

23 березня 2013 року відповідач, без відома та згоди позивача, продав вказаний автомобіль ОСОБА_9, а кошти від його продажу використав на власний розсуд.

Позивач вказує на те, що автомобіль марки ОРЕL АSТRА, 2006 року випуску, був придбаний під час шлюбу за спільні кошти подружжя, тому є об'єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_6

Оскільки спільна дитина після розлучення проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, розмір сплачуваних відповідачем аліментів не є достатнім для фізичного та духовного розвитку дитини, враховуючи факт приховання відповідачем продажу спірного автомобіля, та вчинення відносно неї неправомірних дій, що підтверджується вироком суду від 05 грудня 2015 року, позивач вважає вказані обставини достатніми підставами для здійснення поділу майна з відступом від засад рівності часток подружжя, шляхом збільшення її частки у спільному майні до 2/3 частин.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Поділено спільне майно подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 127 720,67 грн, що складає 2/3 частини автомобіля марки ОРЕL АSТRА 1,4, сірого кольору,

2006 року випуску (державний номерний знак НОМЕР_1).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1737,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до спільного майна подружжя сторін у справі входить автотранспортний засіб ОРЕL АSТRА 1,4, сірого кольору, 2006 року випуску, який вибув з володіння позивача поза її волею, оскільки був відчужений відповідачем без її згоди та на даний час належить ОСОБА_9, що є підставою для здійснення його поділу, шляхом виплати їй відповідної частки компенсації за рахунок відповідача.

Суд першої інстанції, відступив від засад рівності часток подружжя та визначив розмір компенсації на користь позивача у розмірі, який складає 2/3 частини вартості автомобіля, при цьому виходив з того, що спільна дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по сплаті аліментів, що викликало вжиття позивачем додаткових зусиль для організації питань матеріального забезпечення спільної дитини, заборгованість по аліментам була погашена лише 21 листопада 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині поділу майна та стягнення компенсації за його частку.

Ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову про поділ майна шляхом стягнення компенсації за частку у майні.

Поділено в рівних частках, в порядку поділу спільного майна подружжя, автомобіль марки ОРЕL АSТRА 1,4, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, шляхом визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності за кожним по ? частині вказаного автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 95 790,5 грн, що складають ? частини автомобіля.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що автомобіль є спільною власністю подружжя, а обставини, зазначені позивачем, не є підставами для відступлення від засади рівності часток подружжя.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідач ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалені у справі судові рішення з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано та не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, зокрема не враховано, що спірний автомобіль було зареєстровано за відповідачем та відповідно набуто у власність вже після розірвання шлюбу із ОСОБА_4, а тому не може вважатись спільним майном подружжя та не підлягає поділу.

Висновок експерта щодо ринкової вартості автомобіля є неналежним доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування, а лише визначає ринкову вартість автомобіля із зміненим ідентифікаційним позначенням номеру кузова та з переробленим за допомогою ручного зварювання частини кузова з ідентифікаційним позначенням номеру кузова, що позбавляє можливості ідентифікувати, що саме цей автомобіль належав відповідачу.

На даний час належний ОСОБА_9 автомобіль ОРЕL АSТRА 1,4, сірого кольору, 2006 року випуску, не є тим автомобілем, який належав відповідачу. Однак суди обох інстанцій на це уваги не звернули. Встановивши, що автомобіль було переобладнано, зокрема змінено номер кузова та знищено номер двигуна, суди дійшли помилкових висновків про можливість визнання права власності на такий автомобіль.

Визнавши за сторонами право власності по ? частині вказаного автомобіля суди порушили право власності ОСОБА_9 на це майно.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позивач ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене у справі рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя. Позивач вважає, що наведені нею у позовній заяві та встановлені судом обставини мають істотне значення та є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна подружжя, відповідно до частини другої статті 70 СК України. Підставами для відступу від рівності часток подружжя та визнання за нею право власності на 2/3 частини спірного автомобіля з виплатою відповідної компенсації позивач вважає обставини, з яких виходив суд першої інстанції, задовольняючи позов.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду. Справу витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу позивача, ОСОБА_6 не погодився з викладеними у ній доводами та просив її відхилити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не може бути залишеним в силі, оскільки не відповідає нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзиви на касаційні скарги, письмових заперечень щодо їх вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 з 1996 року по 26 травня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно журналу карток щодо дати взяття на облік та зняття з реєстрації автомобіля ОРЕL АSТRА 1,4, сірого кольору, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, наданого управлінням ДАІ щодо вказаного автомобіля зазначено в першому записі - постановка на тимчасовий облік транспортного засобу, прибулого з інших регіонів 16 жовтня 2007 року, власник - ОСОБА_6 на підставі біржової угоди. Наступним записом є сама ж реєстрація транспортного засобу, придбаного на аукціоні, товарній біржі 24 липня 2008 року.

Вказаний автомобіль був знятий з обліку 23 березня 2013 року Вінницьким МРЕВ, тобто вже після розірвання шлюбу між сторонами, та право власності на нього зареєстровано 28 березня 2013 року за ОСОБА_9

За змістом статті 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною другою статті 372 ЦК Українипередбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статті 65 СК Українидружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об'єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя посвідчена нотаріально.

Під час розгляду справи відповідач не довів суду, що відчуження спільного автомобіля було здійснено за згодою відповідача, зокрема за наявності її письмової згоди, а кошти від його реалізації були використані на потреби сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України.

Встановивши вказані вище обставини, з урахуванням наведених норм, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що спірний автомобіль входить до складу спільного майна подружжя та оскільки відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужив це майно без згоди останньої та використав кошти на власні потреби, дійшов обґрунтованого висновку, що ці права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відчужувача належної їй частки від вартості цього автомобіля, яка, згідно з актом товарознавчої експертизи по оцінці колісних транспортних засобів від 24 червня 2016 року складає 191 581 грн.

Вказану ринкову вартість автомобіля відповідач під час розгляду справи не спростував жодним належним доказом, іншої вартості не довів.

Доводи касаційної скарги, що право власності на спірний автомобіль набуто після розірвання шлюбу є безпідставними та спростовуються матеріалами і справи встановленими судами обставинами, згідно з якими спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_6 в період зареєстрованого шлюбу, тобто за спільні кошти подружжя та в інтересах сім'ї.

Посилання ОСОБА_6 на висновок експерта, яким визначено ринкову вартість автомобіля, як на неналежний доказ, оскільки цей висновок позбавляє можливості ідентифікувати належність автомобіля саме йому, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у відомостях, наданих управлінням ДАІ, зазначалось, що під час перебування на обліку за громадянином ОСОБА_6 спірного автомобіля, останній не був переобладнаний.

Щодо доводів касаційної скарги позивача ОСОБА_4 про наявність підстав для відступлення від рівності часток подружжя слід зазначити наступне.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

На підтвердження підстав для відступу від засад рівності часток подружжя позивач посилалася на те, що спільна дитина перебуває на її утриманні, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по сплаті аліментів, що викликало вжиття позивачем додаткових зусиль для організації питань матеріального забезпечення спільної дитини, заборгованість по аліментам була погашена лише 21 листопада 2016 року.

Суд першої інстанції, вважав вказані позивачем достатніми підставами для відступу від засад рівності часток у власності подружжя.

Разом з тим, встановивши, що станом на момент розгляду справи судом першої інстанції заборгованість по аліментам ОСОБА_6 погашена, спільна з позивачем дитина - ОСОБА_10 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 року, позивач не зверталась з позовом про збільшення розміру аліментів, а доказів того, що стягнутий судовим рішенням розмір аліментів був недостатнім для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини під час розгляду справи суду не надано, апеляційний суд правильно виходив з відсутності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції у цій частині з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості ? частини спірного автомобіля у розмірі 95 790,50 грн.

Доводи касаційної скарги позивача ОСОБА_4 цих висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6, що оскаржуваними ним рішеннями порушується право власності ОСОБА_9 на автомобіль, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у даному випадку способом захисту прав позивача, обраним нею та застосованим судом, є стягнення вартості належної їй частки, відчуженого відповідачем спільного майна. Право власності ОСОБА_9 на цей автомобіль сторонами не оспорювалось, а ухвалені у справі судові рішення на це право не впливають.

Суд касаційної інстанції, за приписами статті 400 ЦПК Українине має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів перевірила доводи касаційних скарг на предмет законності судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів на підставі статті 410 ЦПК України залишає касаційні скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду у нескасованій апеляційним судом частині - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року у нескасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська