Справа № 219/4266/17
Провадження № 2/219/2852/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хомченко Л.І.,

секретар Останкевич Є.Ю.,Халаджи А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про визнання припинення трудового договору незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України між ПрАТ «ЄНАКІЄВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» та ОСОБА_1 та поновити її на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці з ремонту електроустаткування аглодоменного виробництва цеху з ремонту устаткування аглодоменного переділу у ПрАТ «ЄМЗ»; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.03.2017 року по день винесення рішення.

В обґрунтування пред'явлених вимог посилається на те, що ОСОБА_1 працювала за безстроковим трудовим договором на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці з ремонту електроустаткування аглодоменного виробництва цеху з ремонту устаткування аглодоменного переділу ПрАТ «ЄМЗ» та була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу уповноваженої особи роботодавця № 1026 від 16.03.2017 року. В березні 2017 року вона отримала повідомлення про необхідність терміново з'явитись до відділу кадрів ПрАТ «ЄМЗ». 29 березня 2017 року їй було вручено трудову книжку, в якій містився запис про її звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та ознайомили її з відповідним наказом про звільнення. Оскільки вона не мала бажання звільнятись, то вважає відповідний наказ неправомірним

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав пред'явлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ПрАТ «ЄНАКІЄВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» за довіреністю Лактіонова Л.О. у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що звільненню ОСОБА_1 передувало прийняття наказу № 1025 від 15.03.2017 року по персоналу, відповідно до якого кожному зацікавленому у збереженні трудових відносин із ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» робітнику було запропоновано до 18:00 16.03.2016 року з'явитись за юридичною адресою відповідача із метою оформлення переводу до інших структурних підрозділів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», що розміщені на підконтрольній Україні території. Одночасно, ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» було повідомлено усіх робітників, що у випадку не прибуття за юридичною адресою до вказаного часу та не вираження у письмовій формі свого бажання щодо продовження трудових відносин, буде вважатися, що із боку таких робітників було надано згоду на розірвання укладеного із ними трудових договорів на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та такі договори будуть розірвано з 16.03.2017 року. Юридичною адресою підприємства є: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Ілліча, буд. 54, блок 4. Виробничі потужності ПрАТ «ЄМЗ» розміщені за адресою: 86429, Донецька область, м. Єнакієве, проспект Металургів, 9.

15.03.2017 року до адміністративної будівлі ПрАТ «ЄМЗ», яка розміщена за адресою: 86429, Донецька область, м. Єнакієве, проспект Металургів, 9, увійшли групи невідомих людей, які назвалися представниками влади так званої «Донецької народної республіки». Вказані особи вимагали сплачувати податки в бюджет так званої «Донецької народної республіки» (передавати частину доходу в «бюджет» так званої «ДНР» та здійснювати діяльність у відповідності до «законодавства ДНР») або передати у їх розпорядження все майно підприємства. Вказані особи проінформували, що в разі невиконання їх вимог до керівництва та працівників підприємства будуть застосовані заходи юридичного та фізичного впливу за «законодавством ДНР». З метою недопущення виникнення загрози життя у співробітників ПрАТ «ЄМЗ», не допущення порушення законодавства України, ПрАТ «ЄМЗ» був змушений штучно обмежити доступ робітників до виробничих потужностей, контроль над якими було втрачено, шляхом переведення таких робітників до інших структурних підрозділів, розміщених на підконтрольній Україні території, або, у випадку не згоди останніх із переведенням, - шляхом застосування крайнього заходу у вигляді звільнення. Приймаючи до уваги втрату контролю за діяльністю підприємства з боку керівництва, відповідачем 15.03.2017 року було видано наказ №1025 по персоналу, відповідно до положень якого кожний зацікавлений у збереженні трудових відносин із ПрАТ «ЄМЗ» працівник до 18:00 години 16.03.2017 року мав з'явитися за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» (Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, 116а) задля оформлення переведення до інших структурних підрозділів ПрАТ «ЄМЗ», розміщених на підконтрольній Україні території. Згідно із п.3 наказу №1025, у випадку не прибуття робітника за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» до 18:00 години 16.03.2017 року та не вираження у письмовій формі бажання про продовження трудових відносин, буде вважатися, що з боку робітника надається згода розірвання укладеного із ним трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України і такий договір буде розірваний з 16.03.2017 року. З огляду на ту обставину, що позивач у вказані в наказі №1025 строки за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» не з'явився, бажання щодо продовження трудових відносин у письмовій формі не виразив, наказом №1026 від 16.03.2017 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. За таких обставин просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з підприємством відповідача з 03.10.2014 року по 16.03.2017 року, де працювала на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці з ремонту електроустаткування аглодоменного виробництва цеху з ремонту устаткування аглодоменного переділу. На підставі наказу № 1026 від 16.03.2017 року ОСОБА_1 було звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

15.03.2017 року ПрАТ «ЄМЗ» невідомі особи, які представились представника так званої «Донецької народної республіки» захопили адміністративну будівлю ПрАТ «ЄМЗ», яка розташована за адресою: м. Єнакієве, пр. Металургів, 9, що підтверджується копією витягу з кримінального провадження № 0000803 від 28.03.2017 року.

Виданню наказу №1026 від 16.03.2017 року передувало видання наказу №1025 від 15.03.2017 року по персоналу, за умовами якого кожний зацікавлений у збереженні трудових відносин із ПРАТ «ЄМЗ» працівник до 18:00 години 16.03.2017 року мав з'явитися за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» (Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, 116а) задля оформлення переведення до інших структурних підрозділів ПрАТ «ЄМЗ», розміщених на підконтрольній Україні території.

Позивач із Наказом № 1025 від 15.03.2017 року був ознайомлений належним чином шляхом отримання копії наказу на корпоративну електронну пошту (персональну та загальну електронну адресу), що позивачем не спростовується.

Крім того, копія наказу №1025 від 15.03.2017 року була розміщена на прохідних та столових цехів ПрАТ «ЄМЗ». До того ж, інформація щодо змісту наказу №1025 протягом 15.03.2017 року неодноразово доводилася до відома необмеженого кола осіб через внутрішні радіо підприємства, що підтверджується відповідним актом від 15.03.2017 року.

ОСОБА_1 у встановлені наказом № 1025 від 15.03.2017 року строки за юридичною адресою відповідача не з'явилася, жодним іншим чином зацікавленості у продовженні трудових відносин із відповідачем не виразила.

Відповідно до ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тому суд при розгляді даної справи вважає за можливе застосовувати аналогію закону шляхом використання норм цивільного права задля вирішення спору, що існує між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3). Тобто, відповідною нормою закону передбачена можливість укладення/зміни правочину у спрощеній формі. Якщо тільки законом для даного виду правочину не встановлена обов'язкова письмова форма, достатньо може бути і певної поведінки сторін. Це можуть бути дії або бездіяльність окремих осіб (в односторонніх правочинах) або узгоджені дії учасників дво або багатостороннього правочину (так звані «конклюдентні дії»).

Виходячи з вищевикладеного та приймаючи до уваги ту обставину, що законодавством України допускається прийняття у якості підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентні дії та мовчазна згода, суд вважає за можливе погодитися із висновком, який було зроблено відповідачем, в частині отримання з боку позивача мовчазної згоди (конклюдентних дій) на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що було виражене у нез'явленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України.

Таким чином суд приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 є законним, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що звільнення позивача є законним, тож не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вони є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, захоплення підприємств тощо.

Висновком Торгово-промислової палати України від 15.05.2017 року № 1565/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (актами тероризму на території Донецької області, у тому числі м. Єнакієве, які на поточну дату продовжують діяти і дату їх закінчення встановити неможливо) для ПАТ «ЄМЗ», які об'єктивно впливають на зобов'язання, передбачені ст. ст. 47, 116 КЗпП України.

Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-364цс16, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунковий лист за березень 2017 року, оскільки в розумінні ст. 58,59 ЦПК України він є не належним та не допустимим доказом, так як з моменту захоплення ПрАТ «ЄМЗ» в м. Єнакієве будь-які видані підприємством документи не можуть бути належними доказами, за тим що, підприємство вийшло з під контролю органів державної влади, не надає звітність до податкових органів та Пенсійного фонду України та фактично припинило свою діяльність як суб'єкт господарювання в України.

За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про визнання припинення трудового договору незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області.

Суддя Л.І.Хомченко