Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 361/10096/14-ц

провадження № 61-3611св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді Петришин Н. М. від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Лащенка В. Д., Сушко Л. П. від 21 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2014 року приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі

208 498 грн 13 коп.

Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків, за яким був застрахований автомобіль BMW Х6, реєстраційний номер НОМЕР_1. 29 січня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля та автомобіля ВАЗ-217130, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, в результаті якої застрахованому автомобілю було спричинено механічні ушкодження вартістю 258 498 грн 13 коп. Відповідно до постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП. На виконання умов договору добровільного страхування позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 258 498 грн 13 коп. 25 червня 2014 року приватне акціонерне товариство «УПСК», в якому було застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_5, сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що залишилася несплаченою сума у розмірі 208 498 грн 13 коп., позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у порядку регресу у розмірі 208 498 грн 13 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року у задоволенні позову ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ІншурансГруп» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши висновки судової автотехнічної експертизи, виходив з недоведеності вимог, через відсутність доказів, на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та пошкодженням автомобіля під керуванням ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду, зазначивши про відповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задоволено частково, ухвалу апеляційного суду скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводи та заперечення сторін, не встановив фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди та з чиєї вини сталася така пригода, унаслідок чого в достатньому обсязі не визначився з обсягом відповідальності її учасників та порядком відшкодування завданої шкоди, з урахуванням наявних страхових полісів, а відтак, дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Під час нового розгляду справи ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 липня 2016 року рішення суду Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_5 та пошкодженням автомобіля BMW X6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

31 серпня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій заявник просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник вказує на те, що вина відповідача у скоєнні ДТП встановлена судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили, а тому дії винної особи мають прямий причинно-наслідковий зв'язок з пошкодженням автомобіля, який застраховано у позивача.

07 листопада 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

30 січня та 09 лютого 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення від ОСОБА_5, в яких останній просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на їх законність та обґрунтованість, оскільки позивачем не доведено, що відповідач є завдавачем шкоди.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року справу за позовом ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_5 призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Судами установлено, що 29 січня 2014 року на автодорозі Київ-Чернігів у напрямку від міста Києва до міста Чернігова автомобіль ВАЗ-217130, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, при здійсненні маневру розвороту ліворуч для подальшого руху у зворотному напрямку створив небезпеку для автомобіля BMW X6, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого останній здійснив виїзд на праве по напрямку його руху узбіччя, де зіткнувся з автомобілем ВАЗ-211040, реєстраційний номер НОМЕР_3 (на синьому фоні).

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу ( т. 1, а. с. 19).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області

від 11 березня 2015 року, закрито провадження у справі про притягнення

ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення ( т. 1, а. с. 135, 158-160 ).

Згідно довідки № 9341598 про дорожньо-транспортну пригоду від 12 лютого

2014 року автомобіль ВМW Х6, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження ( т. 1, а. с. 16-18).

18 листопада 2013 року між ОСОБА_7 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено комплексний договір добровільного страхування транспортного засобу - автомобіля BMW X6, реєстраційний номер НОМЕР_1, водія та пасажирів від нещасних випадків (т. 1, а. с. 4-11).

Відповідно до калькуляції вартість ремонту автомобіля ВМW Х6, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 258 498 грн 13 коп. (т. 1, а. с. 20-30).

На виконання вимог договору страхування ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило страхувальнику, власнику автомобіля ВМW Х6, страхове відшкодування в розмірі 258 498 грн 13 коп. (т. 1, а. с.52, 55).

25 червня 2014 року ПрАТ «УПСК», де була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_5, сплатила на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн (ліміт відповідальності) по вказаній справі. Залишилось несплаченим

208 498 грн 13 коп.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в основу рішення поклав висновок експерта, складений за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 20 травня 2015 року, відповідно до якого причиною виникнення ДТП, а саме зіткнення автомобіля BMW та автомобіля ДАІ, є маневр автомобіля BMW на узбіччя із лівої смуги руху з перетином правої смуги руху, тобто невідповідність дій водія автомобіля BMW ОСОБА_6 вимогам Правил дорожнього руху України (т. 1, а. с. 175-185).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2014 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, встановлено, що ОСОБА_6 Правил дорожнього руху не порушував, його дії пов'язані з неправомірними діями водія іншого транспортного засобу, який створив аварійну обстановку, а зазначені в протоколі порушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що свідчить про відсутність об'єктивної та суб'єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. ОСОБА_5 оскаржував вказану постанову суду в апеляційному порядку. Він мав передбачену процесуальним законом можливість довести наявність вини водія ОСОБА_6 у вчиненні ДТП. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня

2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В тексті постанови зазначено, що ОСОБА_5 визнав вину у тому, що він порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, створив аварійну ситуацію автомобілю BMW X6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті чого останній змінив напрямок руху ( т. 1, а. с. 19).

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За таких обставин, апеляційний суд, не виконавши вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, дійшов передчасного висновку про те, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та пошкодженням транспортного засобу ВМW Х6 та не навів підстав прийняття в якості достовірних даних, викладених у висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 20 травня 2015 року, відкинувши при цьому обставини, встановлені судовими рішеннями у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили.

Із поєднання та оцінки встановлених судами обставин у сукупності, в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_5 і ОСОБА_6, перший, створивши небезпеку для другого, мав можливість утриматись від здійснення маневру (розвороту). Проте ОСОБА_5 цього не зробив. Він розпочав і продовжував маневрувати автомобілем, не переконавшись у безпечності руху на його початку.

ОСОБА_6 ужив заходів для об'їзду перешкоди, застосувавши маневрування, вважаючи цей варіант безпечним для автомобіля, який створив йому перешкоду, однак автомобіль під його керуванням втратив керованість та скоїв зіткнення з припаркованим на узбіччі автомобілем ДАІ.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За таких обставин апеляційним судом неповно оцінені докази і не встановлено ступінь вини кожного з учасників ДТП, а також інші обставини, які мають істотне значення для відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце як наслідок дій водіїв кількох транспортних засобів.

У зв'язку із неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків, які містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також враховуючи вищеперелічені порушення, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, з'ясувати ступінь вини кожного водія у вчиненні ДТП.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити часткового.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 липня

2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до апеляційного суду Київської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк