АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» квітня 2018 року

м. Харків

справа № 639/1040/18-ц

провадження № 22ц/790/2408/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В.,

заінтересовані особи - фізична особа-підприємець ОСОБА_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року в складі судді Іванової І.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович звернувся до суду з поданням, заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про примусове проникнення до житла боржника.

Подання мотивовано тим, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження № 55618048 з примусового виконання наказу № 922/2867/16, виданого Господарським судом Харківської області 04 листопада 2016 року про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 Рейсмус-Р3-6 № 17195, стрічкову пилу, вентиляційний бункер, вентиляційне устаткування.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 23 січня 2018 року відкрито виконавче провадження, копію якого отримано боржником особисто, однак боржником виконавчий документ самостійно не виконано, про що складено відповідний акт від 07 лютого 2018 року.

Зазначив, що приватним виконавцем винесено постану про накладення штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а також з зазначенням вимоги виконати рішення протягом 10 робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність та направлено боржнику до виконання.

Вказав, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім'я боржника зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху НОМЕР_1, загальною площею 841,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, в яких знаходяться Рейсмус-Р3-6 № 17195, стрічкова пила, вентиляційний бункер, вентиляційне устаткування.

Зазначив, що 22 лютого 2018 року боржником повторно без поважних причин рішення суду не виконано, боржник не допустив для проведення виконавчих дій до вказаного нежитлового приміщення, що є перешкодою для примусового виконання виконавчого провадження, про що складено відповідні акти приватного виконавця.

Просив надати дозвіл для примусового проникнення приватного виконавця до приміщення боржника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, зокрема, до нежитлових приміщень 1-го поверху НОМЕР_1, загальною площею 841,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, в яких фактично знаходиться майно боржника, в тому числі Рейсмус-Р3-6 № 17195, стрічкова пила, вентиляційний бункер, вентиляційне устаткування, які зобов'язаний фізична особа - підприємець ОСОБА_2 повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 для примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги подання. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не зазначив те, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду з дати надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а на тоді, коли він забажає отримати постанову про відкриття виконавчого провадження; що 22 лютого 2018 року при повторній перевірці виконання рішення суду боржник заявив про не допуск приватного виконавця до нежитлового приміщення; що чинним законодавством не передбачено, що приватний виконавець повинен попереджати боржника про проведення виконавчих дій з виходом до належного йому нерухомого майна та надсилання боржнику вимог забезпечення приватному виконавцю безперешкодного доступу до нежитлових приміщень.

Клопотання щодо залучення заінтересованої особи та заява щодо залучення до участі у справі залишено без задоволення на підставі статті 367 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судового рішення порушено права ОСОБА_2

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Господарського суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року зобов'язано фізичну особи - підприємця ОСОБА_2 повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 наступне майно: рейсмус-Р3-6 № 17195, стрічкову пилу, вентиляційний бункер, вентиляційне устаткування.

На виконання рішення Господарським судом Харківської області 04 листопада 2016 року видано наказ на примусове виконання рішення.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 23 січня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 55618048 про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 рейсмус-Р3-6 № 17195, стрічкову пилу, вентиляційний бункер, вентиляційне устаткування протягом 10 робочих днів.

24 січня 2018 року копію зазначеної постанови відправлено на адресу боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не бажав отримувати копію зазначеної постанови.

07 лютого 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. в присутності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 складено акт, в якому зазначено, що боржник добровільно рішення суду не виконав.

Відповідно до ідентифікатору міжнародного поштового відправлення «Укрпошта» ОСОБА_2 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження 19 лютого 2018 року.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що станом на 24 січня 2018 року нежитлові приміщення 1-го поверху НОМЕР_1 загальною площею 841,5 кв.м. в літ Ж-2 за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 на праві власності.

Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 22 лютого 2018 року боржник ОСОБА_2 не допустив приватного виконавця для проведення виконавчих дій до нежитлових приміщень.

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. подано заяву до Новобоварського ВП ГУНП в Харківській області щодо дій боржника.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він дійсно відмовився допускати приватного виконавця до нежитлових приміщень, оскільки в суді касаційної інстанції на розгляді знаходиться його касаційна скарга щодо судового рішення, за яким здійснюється примусове виконання. Однак, не заперечував, що судове рішення на теперішній час є чинним.

Приватний виконавець Близнюков Ю.В. в свою чергу в суді апеляційної інстанції пояснив, що постанови про відкриття касаційного провадження та щодо зупинення виконання судового рішення не надходило.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 ЦПК України у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Відповідно до частини 1 статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з пунктами 4, 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником .

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи отримавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 свідомо та безпідставно не допустив приватного виконавця до нежитлових приміщень для виконання судового рішення.

Посилання ОСОБА_2 на те, що приватним виконавцем порушено його право на недоторканість житла є безпідставними, оскільки примусове виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, постанови про відкриття виконавчого провадження, про яке відомо ОСОБА_2 Той факт, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження він отримав пізніше ніж складено перший акт про не допуск приватного виконавця до нежитлових приміщень не є порушенням в розумінні статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 свідомо не отримував зазначену копію. Другий акт приватного виконавця про не допуск до нежитлових приміщень складено вже після того, як він отримав копію постанови. При цьому слід зазначити, що про те, що відбувається примусове виконання судового рішення ОСОБА_2 було відомо, оскільки він оскаржував судове рішення як в апеляційній, так і в касаційній інстанціях, про що він не заперечував в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що в цих приміщеннях відсутнє майно, яке він повинен повернути стягувачу, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи. Той факт, що з 01 січня 2016 року ці нежитлові приміщення знаходяться в оренді у ОСОБА_5 не можуть бути доказом відсутності спірного майна в зазначених приміщеннях.

Враховуючи негативне відношення ОСОБА_2 до примусового виконання судового рішення, його небажання допускати приватного виконавця до нежитлових приміщень для його виконання, а також те, що іншого способу примусово виконати судове рішення не має, судова колегія вважає за можливе задовольнити подання приватного виконавця.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з того, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України для скасування судового рішення, ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року - скасувати.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича - задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Близнюкову Юрію Володимировичу для примусового проникнення до приміщення фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, а саме, нежитлових приміщень першого поверху НОМЕР_1, загальною площею 841,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, в яких находиться належне ОСОБА_2 майно, - Рейсмус-Р3-6 № 17195, стрічкова пила, вентиляційний бункер, вентиляційне устаткування, з метою примусового виконання рішення суду - наказу Господарського суду Харківської області від 04 листопада 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 квітня 2018 року.