Справа №443/1920/16-ц
Провадження №2/443/172/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в прядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, право на: земельну ділянку площею 0,5 умовних кадастрових гектари на території Монастирецької сільської ради, що належала ОСОБА_4, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №11317 від 31 травня 1997 року, яку фактично успадкувала ОСОБА_3 та земельну ділянку площею 0,4 умовних кадастрових гектари на території Монастирецької сільської ради, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №11182 від 31 травня 1997 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки покликається на те, що 31 січня 1997 року померла бабця позивача, ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить: земельна ділянка площею 0,5 умовних кадастрових гектари на території Монастирецької сільської ради, що належала ОСОБА_4, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №11317 від 31 травня 1997 року. На випадок своєї смерті померла заповіту не склала, відповідно спадкування відбувалось за законом. Відтак, його матір, успадкувала майно ОСОБА_4П.(прийняли спадщину), оскільки фактично вступили в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила. 24 січня 2006 року померла матір позивача. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої окрім вищезазначеної земельної ділянки ввійшла й належна померлій земельна ділянка площею 0,4 умовних кадастрових гектари на території Монастирецької сільської ради, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №11182 від 31 травня 1997 року. За життя ОСОБА_3 заповіту не склала. Тому, позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, фактично спадщину прийняв оскільки до смерті матері, на день її смерті та опісля проживав разом з нею, вів спільне господарство. А відтак, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого законом, він не заявив про відмову від неї. Проте, коли звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на - отримав відмову у видачі такого, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник позивачка ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити.

Представник відповідача - Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області в судове засідання не зявився. Проте, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути дану справі за його відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №071667, вбачається, що 31 січня 1997 року у віці 85 років померла ОСОБА_4, про що 02 лютого 1997 року в книзі реєстрації актів про смерть, зроблено відповідний запис №6/а.с.8/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування земельної ділянки має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку розміром 0,50 умовних кадастрових гектари, яка належала померлій згідно сертифікату на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №11317, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 30 травня 1997 року №332.

Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-3860/2-16, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 серпня 2016 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №11317 виданий ОСОБА_4, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Монастирецькій сільській раді за №643, площею 0,50 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Верховина» і її вартість становить 4250,69 грн. /а.с. 11/.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_4 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18 листопада 2016 року за вих. №1435. Вказаною довідкою також стверджується, що до дня її смерті разом із спадкодавцем проживала її донька ОСОБА_3П./а.с.34/.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 24 січня 2004 року, у віці 73 років, в с. Монастирець Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_3, про що 25 січня 2004 року складено відповідний актовий запис №10 та Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 25 січня 2004 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №039441 /а.с. 12/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено що до складу спадщини померлої окрім успадкованої після смерті її матері земельної ділянки входить належана земельна ділянка померлій згідно сертифікату на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №11182, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 30 травня 1997 року №332.

Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-3860/2-16, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 серпня 2016 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №11182 виданий ОСОБА_3, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Монастирецькій сільській раді за №643, площею 0,40 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Верховина» і її вартість становить 3374,75 грн. /а.с. 16/.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_3 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18 листопада 2016 року за вих. №1449 /а.с.14/.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії І-УР№317309, вбачається, що батьками позивача ОСОБА_1, зазначено: ОСОБА_3П.(спадкодавець). Відтак інших спадкоємців першої черги, окрім ОСОБА_1 не встановлено /а.с.7/.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З долученої до матеріалів справи довідки, виданої Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18 листопада 2016 року за вих. №1449, вбачається що до дня смерті і на день смерті ОСОБА_3 разом з нею був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_1М.(позивач) /а.с.14/.

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняв оскільки на момент її відкриття проживав із спадкодавцем та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №983/02-31 від 21 листопада 2016 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_3, яка померла 24 січня 2006 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно /а.с.19/.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнає, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на: середню земельну частку (пай), площею 0,50 умовних кадастрових гектари, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №11317 від 31 травня 1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №332 від 30 травня 1997 року та середню земельну частку (пай), площею 0,40 умовних кадастрових гектари, згідно сертифіката на право приватної власності на землю серії ЛВ №11182 від 31 травня 1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №332 від 30 травня 1997 року, в порядку спадкування за законом, після смерті його матері, ОСОБА_3, яка померла 24 січня 2006 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко