Справа № 628/770/18
Провадження № 2/628/606/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Цендра Н.В.,

за участю секретаря Кравцової В.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Куп'янської міської ради Харківської області про визнання права власності на квартиру, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Купянського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 листопада 1996 року померла її мати ОСОБА_2 На день смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: 63709, АДРЕСА_1. Після її смерті залишилася спадщина: частка в праві спільної сумісної власності на квартиру за вищевказаною адресою. Спадщину фактично прийняла заявниця, оскільки була зареєстрована за вищевказаною адресою на день смерті спадкодавця. Заявниця звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва через те, що частки у праві власності на нерухоме майно не були визначені. У звязку з викладеним позивач була вимушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що не заперечує з приводу задоволення заявлених позовних вимог при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

02 листопада 1996 року померла мати позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №351906, актовий запис про смерть №166. Родинний зв'язок позивача з померлою підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, до складу якої входить частина у спільній сумісній власності квартири за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, смт. Куп'янськ-Вузловий, вул. Сонячна (Кірова)АДРЕСА_2.

Відповідно до ксерокопії довідки від 10 січня 2018 року №6 наданою начальником КП «Купянське БТІ» та ксерокопії свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, смт. Куп'янськ-Вузловий, вул. Сонячна (Кірова)АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без виділених часток (а.с. 8-9, 13, 15).

Постановою від 17 січня 2018 року державний нотаріус Купянської державної нотаріальної контори Харківської області відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 на частину приватизованої квартири та розяснила їй її право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно в порядку спадкування за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дій. Підставою для відмови стало те, що у ОСОБА_1 відсутній оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а також те, що спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності без виділення часток. З постанови нотаріуса також встановлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла фактично, яка вступила в фактичне володіння та користування спадковим майном на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавиці (а.с. 5).

Беручи до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, встановлено, що позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості скористатися своїми спадковими правами та отримати всю спадщину після смерті своєї матері через відсутність виділених часток у нерухомому майні, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо спадкування, то беручи до уваги правову позицію ВСУ викладену в постанові №6-138-цс від 18 грудня 2013 року, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

У нашому випадку до спадкових відносин між померлою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 потрібно застосовувати цивільний кодекс Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року, бо спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася у 1996 році, а ОСОБА_1 прийняла спадщину фактично у 1996 році.

Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 112 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Також постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Як передбачено роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відомостей про існування будь-якої домовленості між співвласниками чи оспорювання рівності часток у праві спільної сумісної власності у суду немає.

За таких обставин, на підставі викладеного вище, враховуючи позицію відповідача, який визнав позов, беручи до уваги відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло, що позбавляє позивача можливості зареєструвати у власність спірну квартиру, надані до суду позивачкою докази в обґрунтування заявлених нею вимог та їх належна оцінка, підтверджують доведеність позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав щодо їх задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 81, 89, 280-284, 430 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 112, 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Куп'янської міської ради Харківської області про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, яка померла 02 листопада 1996 року у спільній сумісній власності на квартиру за адресою: 63709, Харківська область, м. Куп'янськ, смт. Куп'янськ-Вузловий, вул. Сонячна (Кірова)АДРЕСА_2, кожній в розмірі по 1/2 частці, яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1994 року виданого групою по приватизації жилого фонду НГЧ-4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на квартиру за адресою: 63709, Харківська область, м. Куп'янськ, смт. Куп'янськ-Вузловий, вул. Сонячна (Кірова)АДРЕСА_2, з яких 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 02 листопада 1996 року та 1/2 частину згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1994 року, виданого групою по приватизації жилого фонду НГЧ-4.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя: Н.В. Цендра