_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4544/17
Провадження № 6/520/169/18
УХВАЛА

04.04.2018

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за поданням Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси звернувся державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 з поданням про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом № 520/4544/17, виданим Київським районним судом м.Одеси 27.12.2017 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Подання мотивовано тим, що 29.12.2017 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Однак, рішення Київського районного суду м.Одеси від 22.11.2017 року боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 01.01.2018 року заборгованість по аліментам складає 16762,99 грн., тому виконавець просить вжити відносно боржника заходи примусового виконання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» в ред.10.12.2015 року встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертається до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

До судового засідання державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 не зявився, надав суду письмову заяву, якою підтримав подання, просив його задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у другому Приморському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження № 55453355 з примусового виконання виконавчого документа: виконавчий лист № 520/4544/17, виданий Київським районним судом м.Одеси 27.12.2017 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 1777,00 гривень щомісячно, починаючи з 18.04.2017 року, до досягнення донькою повноліття, тобто до 24.07.2022 року.

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 29.12.2017 року відкрито виконавче провадження /ВП № 55453355/.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст.441 ЦПК України, яка міститься у розділі VI ЦПК «Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів /посадових осіб/». За змістом цієї статті питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання яких покладено на Державну виконавчу службу. Аналіз законодавства України, яким врегульовані питання виконання рішення суду та тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України, дозволяє суду зробити висновок, що Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Згідно відповідей на запити виконавця до Пенсійного фонду України від 30.01.2018 року та Державної фіскальної служби України від 30.01.2018 року встановлено, що боржник не отримує доходів та не має відкритих рахунків у банківських установах/а.с.10-13/.

Відповідно ст.ст.18,24 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобовязаний вживати усі передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішень, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавчі дії проводяться за місцем проживання, перебування або за місцезнаходження його майна. У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника виконавець організовує розшук шляхом подання запитів до відповідних органів зокрема відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що повної перевірки майнового стану щодо боржника не здійснено, зокрема про наявність транспортних засобів, витребування відомостей з Державного реєстру щодо нерухомого майна, подання запитів до відповідних органів зокрема відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області.

На підтвердження відсутності боржника за місцем проживання державний виконавець долучає до подання акт від 23.02.2018 року та письмовий виклик від 31.01.2018р, які не містять інформації про те, чи отримано боржником такий виклик.

Таким чином, вважати боржника повідомленим про відкриття виконавчого провадження та зробити висновок про його ухилення від виконання судового рішення суд не може.

Державний виконавець зобовязаний вживати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження». Одним із таких способів, як зазначено виконавцем в письмовому виклику, може бути примусовий привід через органи внутрішніх справ, однак жодного документу на вжиття такого заходу виконавцем до подання не долучено.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується у порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянину України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Крім того, слід зазначити, що у поданні не вказано підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, не йдеться також про наявність в нього закордонного паспорту, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, долучених до подання не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під сумнів питання примусового виконання судового рішення, однак відсутні підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження права виїзду боржника за межі України.

Проаналізувавши матеріали виконавчого провадження, які були додані до подання, матеріали цивільної справи № 520/4544/17р за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, судом встановлено, що державним виконавцем не вчинено достатньо дій в межах виконавчого провадження - розшук боржника не проводився, з питаннями про можливість опису наявного майна державний виконавець до суду не звертався, питання щодо звернення стягнення на майно боржника не вирішувалось, з заявами про розяснення можливої зміни способу виконання рішення виконавець до суду не звертався. Також у матеріалах справи відсутні відомості про сам факт ухилення боржника від виконання своїх боргових зобовязань.

Таким чином, неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання є підставою для відмови у задоволенні зазначеного подання.

Керуючись ст.ст. 259,260,261, 353, 441 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні поданні державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Гниличенко М. В.