АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 570/1155/16-ц

Провадження № 22-ц/787/467/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Григоренка М.П., секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Державна установа «Рівненський обласний лабораторний

центр Міністерства охорони здоров'я України»,

представник позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року (суддя Остапчук Л.В.) у справі № 570/1155/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України», в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення з посади головного бухгалтера за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку та поновити її на вказаній посаді.

Позовна заява мотивована тим, що наказ від 18 січня 2016 року № 18-к про її звільнення є незаконним, оскільки підставою для видачі вказаного наказу став аудиторський звіт від 19.10.2015 року, дані якого не встановлюють обставин щодо порушення нею посадової інструкції, умов колективного договору, положення про преміювання працівників ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", положення про надходження та використання коштів, а встановлені в ньому порушення належно не досліджені та встановлені формально без її пояснень.

30 червня 2017 року представником позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 подано до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог, у якій вона просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 18 січня 2016 року № 18-к про звільнення з посади головного бухгалтера ОСОБА_3, поновити на посаді головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" та стягнути з ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2016 року по 30 червня 2017 року в сумі 260459,00 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера. Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного бухгалтера вказаної установи з 18 січня 2016 року.

Стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2016 року по 16 листопада 2017 року в сумі 123310 (сто двадцять три тисячі триста десять) гривень 35 копійок.

18 лютого 2018 року Державною установою «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» подано до суду апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять змінити рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року, зменшивши суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню до 70386,30 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа неодноразово відкладалась у зв'язку із неявкою представника позивача в судове засідання, а також у зв'язку із зацікавленістю позивачки в укладенні мирової угоди, що спричинило збільшення терміну її вирішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п.32 постанови № 9 від 6.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленуму Верховного Суду України в абзаці 3 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пунктів 2, 8, 10 даного Порядку середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням слід обчислювати виходячи з виплат за останні 2 календарні місці, що передували звільненню, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені. Середньоденна заробітна плата визначається діленням середньої заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Відповідно до довідки № 1799 від 17 жовтня 2017 року, суд дійшов вірного висновку, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути проведений, виходячи з останніх двох робочих місяців позивачки перед звільненням, тобто за вересень-жовтень 2015 року. Загальна сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_3 становила 1343,24 грн.. Середньоденний заробіток становить 268,65 грн.

Вимушений прогул з моменту звільнення і до розгляду справи судом (19 січня 2015 року по 16 листопада 2017 року) становить 459 робочих днів. Тому стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 123310,35 грн. (268,65 грн. х 459 робочих днів = 123310,35 грн.).

Висновок суду, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має обчислюватися за весь час розгляду справи судом відповідає вимогам діючого законодавства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2018 року.

Головуючий суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

М.П. Григоренко