ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/8912/16-ц

провадження № 22-ц/781/570/18

справа № 405/8912/16-ц

провадження № 22-ц/781/570/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Кіселика С.А.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1;

відповідачі - Ленінський районний суд м. Кіровограда, Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2017 року, у складі головуючого судді - Бершадської О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Кіровограда, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т АН О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ленінського районного суду м. Кіровограда, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.01.2017 року визначено підсудність розгляду зазначеного позову - Кіровським районним судом м. Кіровограда.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.05.2015 року у справі №33/78/45/15 скасовано постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.02.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а адміністративну справу на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадженням закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Саме висновки суду апеляційної інстанції вказують на незаконність постанови Ленінського районного суду міста Кіровограда, та відповідно незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказував, що адміністративна справа щодо нього розглядалася тривалий час, а тому він змушений був протягом півроку відстоювати свої права, свою невинуватість у судах, внаслідок чого зазнав матеріальної та моральної шкоди.

Вважав, що саме Ленінським районним судом м. Кіровограда йому завдано шкоди, у зв'язку з прийняттям незаконної постанови від 11.02.2015 року, а тому йому необхідно відшкодувати завдану шкоду за рахунок коштів державного бюджету.

Зі змінами та доповненнями до позову ОСОБА_1 просив стягнути з Ленінського районного суду міста Кіровограда та Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області на його користь , за рахунок коштів державного бюджету, майнову шкоду в розмірі 5 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та витрати на правову допомогу 500,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Не погоджується з посиланням у рішенні суду на те, що доказом незаконних дій судді при здійсненні правосуддя може бути лише обвинувальний вирок стосовно судді, яким повинно бути встановлено незаконність його дій, які вплинули на ухвалення рішення при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Вважає, що шкода завдана громадянинові незаконним накладенням адміністративного стягнення відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Незаконність накладення штрафу підтверджується скасуванням постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда. Зазначає, що матеріальну та моральну шкоду, яка завдана йому незаконним судовим рішенням необхідно стягнути з розпорядника бюджетних коштів - Державної казначейської служби в особі територіального органу.

На апеляційну скаргу головою Ленінського районного суду м. Кіровограда подано відзив, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Розгляд справи проводити за відсутності представника від суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, пояснення прокурора - Сігіди Л.М., залученого до участі у справі судом першої інстанції, який вказував на безпідставність позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області і просив скаргу залишити без задоволення, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не було дотримано порядку вирішення питання про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у відповідності до чинного законодавства. Також суд першої інстанції послався на те, що доказом, який би свідчив про незаконність дій судді при здійсненні правосуддя може бути лише обвинувальний вирок стосовно судді, яким повинно бути встановлено незаконність його дій, які вплинули на незаконність судового рішення при розгляді справи про адміністративне правопорушення. У зв'язку з відсутністю такого вироку і відсутні підстави для цивільно - правової відповідальності як судді, так і самого суду, а тому відмовлено у задоволенні позову.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Аналогічні положення містяться у ст.ст.263, 264 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-УШ від 03.10.2017 року, чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

За таких обставин оскаржуване судове рішення частково не відповідає вимогам зазначеного закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно до протоколу про адміністративне правопорушення 17.11.2014 року о 11:15 год. в м. Кіровограді по вул. В.Перспективна, ОСОБА_1 керував автомобілем «Мерседес», державний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини), від продуття алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду в Кіровоградському обласному наркологічному диспансері на визначення стану алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків відмовився, чим вчинив порушення вимог 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП ( а.с. 19).

11.02.2015 року постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 780,00 грн.(а.с. 7-9).

20.05.2015 року постановою судді судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.02.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП , а адміністративну справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадженням закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення (а.с. 10-13).

Встановлено, що у постанові Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.05.2015 року не вказано на умисне порушення суддею норм права чи неналежного ставлення до службових обов'язків.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.11.2016 року, яке набрало законної сили 22.11.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління ДАІ УМВС України в Кіровоградській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено у повному обсязі ( а. с. 14-18).

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що у зв'язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права на підставі ст.1176 ЦК України. Суд, який прийняв незаконну постанову, а саме Ленінський районний суд м. Кіровограда має відшкодувати йому відповідну шкоду. При цьому, оскільки суд не має власних коштів та не є розпорядником коштів державного бюджету просив стягнути шкоду із Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, за рахунок коштів державного бюджету.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Проте, застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов'язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті ,у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком, а й іншим відповідним рішенням суду.

При цьому на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Ленінського районного суду м. Кіровограда не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог у порядку цивільного судочинства, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Такий висновок відповідає положенням ст.ст. 56, 126, 129 Конституції України, а також роз'ясненням, викладеним у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

Особи мають право оскаржувати судові рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Даним правом скористався і позивач у даній справі - ОСОБА_1, а тому він повною мірою реалізував своє право на оскарження судового рішення у адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, слід вважати, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функцій правосуддя.

Тому, суд першої інстанції повинен був в частині позовних вимог до Ленінського районного суду м. Кіровограда про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити у відкритті провадженні на підставі пункту 1 частини другої ст. 122 ЦПК України 2004 року в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, оскільки спір в частині вимог до Ленінського районного суду м. Кіровограда не носить цивільно-правовий характер, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Кіровограда про стягнення матеріальної та моральної шкоди необхідно скасувати у зв'язку з порушенням норм процесуального законодавства з закриттям провадження у справі в цій частині.

За правилами статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу.

Позивач звернувся з вимогою до Державної казначейської служби України, як до юридичної особи, виходячи з того, що Ленінський районний суд м. Кіровограда не є розпорядником бюджетних коштів, а тому саме Головне управління Державної казначейської служби України має відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду, яка завдана судом позивачу.

Але рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів виконуються на підставі виконавчих документів та виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів, за позовами до держави.

А оскільки відсутнє таке рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 будь яких коштів за рахунок державного бюджету позовна вимога до Головного управління Державної казначейської служби України є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області є обґрунтованим, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позовної вимоги до Ленінського районного суду м. Кіровограда з порушенням норм процесуального права, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню і закриттям провадження у справі. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Кіровограда про стягнення матеріальної та моральної шкоди - скасувати і провадження у справі в цій частині - закрити.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

20.04.2018 року - виготовлено повне судове рішення.

Головуючий: О.Л. Дуковський

Судді: С.М. Єгорова

С.А. Кіселик