Справа № 188/1651/17
Провадження № 2/188/66/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді : Ніколаєвої І.К.

за участю: секретаря

судового засідання ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом до ОСОБА_3.

В обґрунтування позову вказала, що вона є власником житлового будинку за адресою: вулиця Шкільна, буд. 6-А в с. Самарське Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.05.2017 року номер запису : 20493156. У належному їй будинку свого часу було зареєстровано за місцем проживання її колишнього чоловіка - ОСОБА_3.

15.12.2015 року шлюб між нею та відповідачем було офіційно розірвано за рішенням Петропавлівського районного суду. Ще раніше, а саме 14.03.2015 року вони з відповідачем розірвали фактично шлюбні відносини та відповідач покинув постійне місце проживання за адресою належного позивачці житлового будинку і з того часу проживає окремо від неї.

З 14.03.2015 року відповідач, за місцем реєстрації, жодного разу не зявлявся. З позивачкою проживає тільки її підопічна дитина ОСОБА_4.

Більше 2,6 років відповідач, в належній позивачці мені садибі, не зявляється, не вчиняє жодних дій щодо відновлення чи встановлення свого права на користування житлом за місцем його розташування, не приймає жодної участі у обслуговуванні, утриманні обєкту нерухомого майна. Будь-яких договірних відносин між ними, щодо користування будинком, не укладалось.

Позивачка неодноразово прохала відповідача знятись з обліку за місцем реєстрації проживання в належному їй будинку в добровільному порядку, але він щодо таких прохань не вчиняє жодних дій, що вказує на повну бездіяльність щодо зняття з реєстрації в належному їй будинку.

На думку позивачки, така реєстрація за місцем проживання відповідача в належному їй будинку перешкоджає оформленню державної соціальної субсидії, вони проживають вдвох із підопічним сином та отримуваної нею пенсії по догляду за дитиною не вистачає для оплати використовуваних енергоносіїв.

Позивачка зазначила, що все вище перелічене порушує її права відповідачем шляхом бездіяльності щодо зняття з реєстрації в належному їй на праві приватної власності житловому будинку і вона змушена звернутись до суду за захистом порушеного права.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України, ст. 386 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 2 - 5, 15, 118, 119 Цивільного процесуального Кодексу України, позивачка прохає задовольнити її позов та визнати ОСОБА_3, зареєстрованого за місцем проживання за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житлом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала пояснила, що відповідач добровільно не хоче виписуватися з її будинку, що може вплинути у подальшому на її права, а саме, вона вважає, що через борги відповідача може бути здійснення стягнення на її житловий будинок на даний час відповідач має іншу дитину, яка також може пред'явити права на її будинок, як спадкоємець відповідача. На даний час з боку відповідача ніяких дій щодо порушення її права ,як власника житлового будинку, не відбувається, ніяким чином він не перешкоджає їй володіти та розпоряджатися житловим будинком. Підтвердила, що житловий будинок у травні 2017 року відповідач їй подарував. Більше 2 років вони не проживають разом, шлюб розірваний за рішенням суду 15.12.2015 року, вона проживає з підопічною дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Прохає позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, будучи повідомлений належним чином. В телефонному режимі прохає суд провести розгляд справи у його відсутність. На підготовче засідання надав суду письмове заперечення на позовну заяву і усно повідомив суд, що він дійсно подарував позивачці, своїй колишній дружині, в якому він не проживає і не має до позивачки ніяких претензій з приводу володіння та розпорядження будинком, він дійсно проживає у іншому місці, але на даний час не має можливості прописатися за новим місцем проживання, вважає, що позивачка передчасно звернулась з даним позовом до суду через те, що не минув строк після якого він може бути визнаний, як колишній чоловік позивачки, таким, що втратив право користування житлом.

В запереченні відповідач вказав, що позов він не визнає і вважає, що у суду відсутня правова підстава для задоволення позову, оскільки після припинення його права власності на житловий будинок по вул. Шкільна, буд. 6-А в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, він не проживає всього пів року, менше строку необхідного для визнання колишнього члена сім'ї власника, що втратив право користування житлом згідно з вимогою ч. 2 ст. 405 ЦК України. Вказав, що 19.05.2017 року він подарував вказаний житловий будинок позивачці і до цього він був належним власником будинку і не міг втратити право на його користування. Позивачка звернулась до суду 30 листопада 2017 року, через пів року після припинення ним права власності на житловий будинок , що суперечить ч.2 ст.405 ЦК України і тому він прохає суд у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши позивачку, вивчивши відзив на позовну заяву відповідача, матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з оглядом на наступні обставини.

В позовній заяві Позивачка прохає суд вирішення питання щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у приватному житловому фонді на підставі ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, що не можна вважати вірним, оскільки з прийняттям ЦК України, застосування ст.ст. 71,72 ЖК УРСР можливо тільки до приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду. Посилаючісь на вказані норми Позивачка зазначає, що вона є власником приватного будинку.

Судом встановлено, сторони по справі перебували у шлюбних відносинах, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 139253 від 26.12.2006 року ( а.с.21).

15.12.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було офіційно розірвано, що підтверджується рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області ( а.с. 27) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб серії ЕНК № 608084 від 11.01.2018 року ( а.с.25). .

Ще раніше, а саме 14.03.2015 року, позивачка з відповідачем розірвала фактично шлюбні відносини та відповідач покинув постійне місце проживання за адресою належного позивачці житлового будинку і з того часу проживає окремо від неї.

Більше 2,6 років відповідач у вказаному будинку не зявляється, не вчиняє жодних дій щодо відновлення чи встановлення свого права на користування житлом за місцем його розташування, не приймає жодної участі у обслуговуванні, утриманні обєкту нерухомого майна. Будь-яких договірних відносин між сторонами, щодо користування будинком, не укладалось.

Позивач є власником житлового будинку за адресою: вулиця Шкільна, буд. 6-А в с. Самарське Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.05.2017 року номер запису : 20493156. ( а.с. 5).

У належному Позивачці будинку зареєстрований за місцем проживання відповідач - її колишній чоловік ОСОБА_3 та підопічна дитина ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Самарської сільської ради від 23.11.2017 року № 492. ( а.с.6).

З 14.03.2015 року відповідач у житловому будинку по вул. Шкільна, буд. 6-А в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 22.11.2017 року ( а.с.7).

Інших доказів суду не надано. Після вивчення наданих доказів судом встановлено, що право позивачки, як власника житлового будинку з боку відповідача не порушується, ніяких перешкод в розпорядженні та користуванні будинком з його боку не встановлено.

Так, сама позивачка запевнила суд, що відповідач ніяким чином не перешкоджає їй розпоряджатися та користуватися належним їй на праві власності житловим будинком. Він особисто подарував їй вказаний будинок і ніяких претензій щодо права власності на нього він до цього часу не заявляв.

Суд вважає надуманими доводи позивачки про те, що прописка відповідача у її будинку, може привести до порушення її право власності в майбутньому через вимоги кредиторів за боргами відповідача та претензіями його спадкоємців.

Щодо доводів позивачки про неможливість отримання субсидії , суд також вважає їх необґрунтованими через відсутність будь яких належних доказів.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно з статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, користування чи розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з ст. 405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення ПОРУШЕНЬ свого права власності у будь-який час.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин, або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад ОДИН РІК.

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких ОБМЕЖЕНЬ у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши ВОДНОЧАС одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Право власності відповідача на житловий будинок за адресою: вулиця Шкільна, буд. 6-А в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області припинилось 19.05.2017 року, після того як він подарував будинок позивачці і втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Право користування житловим будинком, виходячи з досліджених судом обставин справи, ніким не оспорюється.

Позивачка звернулась з даним позовом передчасно, суд погоджується з доводами відповідача і вважає їх обґрунтованими, а вимоги позивачки такими, що не підлягають задоволенню як передчасно заявлені в супереч ч. 2 ст. 405 ЦК України. .

Судові витрати по справі , у порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 16,317,319,383,391,405 ЦК України, ст.ст. 12,76,81,141,263 - 265 ЦПК України, ст.ст. 150,156 ЖК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, відмовити.

Судові витрати залишити на позивачці ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_6