Справа № 2-819-683/11
Провадження № 4-с/323/2/18
УХВАЛА

Іменем України

10.04.2018 р. м.Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Гуцал О.П., при секретарі Лукіній А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із скаргою на рішення державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, що полягає у винесенні постанови про повернення стягувачеві виконавчого листа № 2-683, виданого 14.03.2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн. В обґрунтування скарги заявник зазначила, що виконавче провадження із виконання зазначеного виконавчого листа перебувало в Оріхівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 30.01.2018 року державний виконавець Калюжна Н.І. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку із тим, що неможливо зясувати місце проживання та перебування боржника. Заявник вважає зазначену постанову неправомірною, оскільки державний виконавець не вжив усіх заходів щодо належного виконання виконавчого листа, а саме щодо розшуку боржника, його майна або коштів. У звязку із зазначеним заявник просить визнати рішення державного виконавця неправомірним, скасувати спірну постанову та зобовязати державного виконавця відновити вищевказане виконавче провадження.

Від заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі, скаргу підтримує.

Державний виконавець Калюжна Н.І. в судовому засіданні заперечувала проти скарги та вважає винесену постанову про повернення виконавчого документа правомірною.

ОСОБА_3 належним чином повідомлялася про час та дату судового засідання, однак вона до суду не зявилася, причин неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши державного виконавця, вивчивши матеріали справи та дослідивши матеріали виконавчого провадження, прийшов до наступних висновків.

14.03.2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 2-683 про, стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Постановою державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 від 08.04.2016 року відкрито виконавче провадження № 50746288 з примусового виконання виконавчого листа № 2-683 від 14.03.2012 року. Вказаною постановою зобовязано боржника сплатити кошти за виконавчим документом у строк до 14.04.2016 року включно.

Постановою державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 від 18.04.2016 року обєднано виконавче провадження № 50746288 у зведене виконавче провадження № 50902524.

Згідно до матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем було вчинено наступні дії: направлено постанову про відкриття виконавчого провадження сторонам (конверт, направлений боржнику, повернувся із відміткою «адресат не проживає»; 21.04.2016 року направлено запити до Управління дергеокадастру у Пологівському районі, Сектору дорожньо-патрульної поліції Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, АТ «Ощадбанк», державної інспекції с/г в Запорізькій області, Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно, Державної податкової служби та Пенсійного фонду України з метою перевірки майнового стану боржника; направлено запит до Оріхівського РС УДМСУ в Запорізькій області щодо паспортних даних боржника; винесено постанову від 14.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 15.06.2016 року направлено запит щодо реєстрації місця проживання боржника; 24.01.2018 року складено акт за результатами виходу за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі.

В матеріалах виконавчого провадження містяться відповіді з Сектору дорожньо-патрульної поліції Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про відсутність зареєстрованих обєктів за боржником, з Оріхівського РС УДМСУ в Запорізькій області щодо паспортних даних боржника, з обласного адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області щодо відсутності відомостей про реєстрацію боржника, з державної інспекції с/г в Запорізькій області про відсутність зареєстрованих обєктів за боржником та інформаційна довідка з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно про відсутність відомостей щодо боржника.

Відповіді з інших органів, до яких направлялися запити, відсутні.

Також державний виконавець надала відповідь з Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 13.03.2018 року про заведену розшукову справу про розшук боржника згідно до ухвали суду від 27.06.2013 року.

30.01.2018 року державний виконавець Калюжна Н.І. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ст..37 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із тим, що неможливо зясувати місце проживання та перебування боржника.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Однак, державним виконавцем не надано суду жодних доказів щодо заперечення чи спростування оскаржуваної бездіяльності.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У скарзі заявник посилається на те, що бездіяльність державного виконавця є незаконною, оскільки ним не було здійснено весь обсяг дій щодо виконання рішення суду, що передбачені діючим законодавством.

Згідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, між іншими, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», вказано, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно до п.5 ч.1, ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника). Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Згідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що державним виконавцем Калюжною В.О., було вжито всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення.

Бездіяльність державного виконавця, яка полягає у перевірці майнового стану боржника не в повному обсязі, унеможливлює реальне виконання судового рішення та суттєво порушує права стягувача.

Крім цього, згідно до вимог ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», не допускається повернення виконавчих документів з підстав неможливості зясувати місце проживання та перебування боржника у випадку виконання виконавчих документів, за якими мають бути стягнуті кошти.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно частини 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що постанова від 30.01.2018 року про повернення стягувачеві виконавчого листа № 2-683, виданого 14.03.2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн, винесена державним виконавцем Калюжною Наталією Іллівною в порушення вимог ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з чим вимоги скаржника підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірною постанову від 30.01.2018 року, винесену державним виконавцем Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про повернення стягувачеві виконавчого листа № 2-683, виданого 14.03.2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн, та скасувати зазначену постанову.

Зобовязати державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження № 50746288 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-683, виданого 14.03.2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 11.04.2018 року.

Суддя О.П. Гуцал