Справа №536/1785/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

секретаря судового засідання - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці подання Державного виконавця Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2018 року на адресу Кременчуцького районного суду Полтавської області, надійшло подання Державного виконавця Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Вищезазначене подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження № 50080910 про стягнення з ОСОБА_1 інн. НОМЕР_1 який зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 штрафу за порушення митних правил на користь Полтавської митниці ДФС.

Згідно вищевикладеного, на виконанні перебуває виконавче провадження з виконання постанови ДФС України від 22.06.2017 року щодо стягнення з боржника штрафу за адміністративне правопорушення в зоні діяльності Полтавської митниці, що свідчить про те, що боржник не тільки має змогу виїхати за кордон, а і цю змогу використовує, при цьому нехтуючи своїми обов'язками як боржника. Звернення до суду із даним поданням є превентивним заходом, який унеможливлює виїзд боржника за кордон, тому, на думку представника ВДВС, необхідність у винесенні судом ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон є, а дане подання підлягає задоволенню.

За весь час перебування на примусовому виконанні боржником не заявлено про відстрочку чи розстрочку сплати боргу, тому можна зробити висновок щодо наявності у останнього суб'єктивних причин не виконання рішення та наявності у останнього умислу щодо такого не виконання. Підтвердження усього вищевикладеного є матеріали зведеного виконавчого провадження, оригінали яких будуть надані під час судового засідання.

Враховуючи викладене, протягом тривалого часу рішення суду не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що підтверджується додатковими доказами - матеріалами провадження, які будуть надані під час судового розгляду.

На підставі вищевикладеного просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 інн. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду.

Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Суд, дослідивши матеріали подання, прийшов до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання ро тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

25 жовтня 2018 року (дата звернення до суду з поданням) представник Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області був відсутній. У звязку з відсутністю представника Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області в день звернення до суду з зазначеним поданням, судовий розгляд був призначений 02 листопада 2018 року, але в день судового засідання, представник Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Таким чином, представник Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області посилаючись в поданні на те, що додаткові докази на підтвердження викладених обставин будуть надані в судовому засіданні, в судове засідання не зявився, та не надав суду відповідних доказів.

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд розглядає подання на підставі наданих доказів, отже, як вбачається з матеріалів подання, на примусовому виконанні у Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження № 50080910 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь стягувачів, в той час в матеріалах подання відсутні відомості про наявність зазначеного зведеного виконавчого провадження, а з наявних матеріалів вбачається, що на виконанні у ДВС виконавче провадження № 54333942.

Державний виконавець у зазначеному поданні вказував, що ОСОБА_1. зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але в матеріалах подання відсутні докази зазначеної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме:

(а.с.6) 19 липня 2017 року державний виконавець Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області виніс постанову, якою відкрив виконавче провадження, в якій зобовязав ОСОБА_1 подати декларацію про доходи та майно.

Доказів про отримання ОСОБА_1 постанови суду не надано.

(а.с.3) 19 липня 2017 року державний виконавець Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області здійснив виклик ОСОБА_1 за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Чечелеве, вул. Юрія Гагаріна, буд.25, зокрема з метою надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомлення про заходи, що вживаються з метою його виконання.

Доказів про отримання виклику чи про причини не вручення виклику суду не надано. Крім цього, суд зазначає, що відкриття виконавчого провадження та виклик для надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, здійснено в один день 19 липня 2017 року, тобто на думку державного виконавця, ОСОБА_1 повинен був надати пояснення стосовно не виконання вимоги за виконавчим провадженням, яке відкрито в день виклику.

Тобто наразі, як вбачається з наданих до суду доказів, на виклик виконавця ОСОБА_1 не зявився, але і підтвердження про те, що останній знав про виклик також відсутні.

Суд зазначає, що у разі ухилення боржника від явки до державного виконавця за його викликом, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

В разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Крім цього, статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зокрема зобовязаний розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки. Тобто, порушення боржником покладених на нього обовязків вважається порушенням, в разі розяснення останньому його прав та обовязків в частині наслідків невиконання обовязків за виконавчим провадженням, і після такого розяснення особа ухиляється від виконання покладених на неї обовязків.

В матеріалах справи відсутні відомості про розяснення боржнику ОСОБА_1 його прав та обовязків, та наслідки невиконання таких обовязків.

Крім цього, державний виконавець у даному поданні зазначив, що «протягом тривалого часу рішення суду не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що підтверджується додатковими доказами - матеріалами провадження, які будуть надані під час судового розгляду.» Як вище вже зазначалось, виконавець в судове засідання не зявився, нових доказів суду не надавав.

Отже, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням;

- звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, заборона у виїзді за кордон людини є крайнім заходом забезпечення виконання зобовязань за виконавчим провадженням.

В той час, у суду відсутні будь-які відомості, що державним виконавцем вичерпано всі інші можливі заходи для забезпечення виконання зобовязань за виконавчим провадженням.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником, якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням.

Тобто умовою для обмеження у праві виїзду за межі України є ухилення від виконання обовязків, в той час, невиконання боржником зобовязання не може свідчити про ухилення боржника від виконання, суду не надано жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували ухилення ОСОБА_1. від виконання обовязків за виконавчим провадженням.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні подання Державного виконавця Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Державного виконавця Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_2