Справа № 487/1981/17
Провадження № 2/487/159/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

05.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу №266к/тм від 29.03.2107 року в.о. головного лікаря ОСОБА_6 про накладання на неї дисциплінарного стягнення у виді догани.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що вона працює старшою сестрою медичного відділеня загальної хірургії ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні з 2007 року. 29.03.2017 року наказом №266к/тм від 29.03.2107 року в.о. головного лікаря ОСОБА_6 на неї накладене дисциплінарне стягнення у виді догани за інтервю сторонній особі і розголошення відомостей про пацієнта, з зазначенням його прізвища, факту проведення операції, огляду, назву відділення, в яке було переведено хворого. Вважає вказаний наказ безпідставним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки адміністрацією лікарні порушено строки, порядок застосування дисциплінарних стягнень відповідно до ст.ст. 148, 149 КЗпП, відсутні посилання на зміст скарги ОСОБА_7 та зміст її пояснювальної записки, не конкретизована дата порушення трудової дисципліни, а також наявні розбіжності, крім того, висновки довідки від 14.03.2017 року не співвпадають з подальшим винесенням наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім того, в її обовязки, згідно переліку її посадових обовязків старшої медичної сестри медичного відділеня загальної хірургії, не входить вказане в догані порушення, вона не озвучувала історію хвороби, а лише послалась на довідку від 14.03.2017 року, яка не є закритим документом для широкого загалу осіб, не містить застережень щодо заборони ознайомлення з нею та не має гріфу «секретно, службова інформація». ОСОБА_8, в інтервю вона звернула увагу на недоліки в організації прийому хворих, відсутність належного обладнання, ремонту, тому її було покарано у виді догани та продовжується на неї тиск.

01.06.2017 року відповідачем - ОСОБА_2 обласною клінічною лікарнею до суду надані заперечення проти позову ОСОБА_1, згідно яких позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що наказом №266к/ти від 29.03.2017 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за розголошення лікарської таємниці. Відповідно до посадової інструкції старшої медичної сестри медичного відділеня загальної хірургії п. 2.15 позивач зобовязана дотримуватися вимог професійної етики та деонтології, зберігати лікарську таємницю, вказане закріплено в Законі України «Основи законодавства України про охорону здоровя», а згідно п. 1.3.1 Посадової інструкції в своєї роботі керуватися чинним законодавством про охорону здоровя та знати Закон України «Про захист персональних даних». 11.01.2016 року позивачем надано письмове зобовязання не розголошувати будь-які персональні дані інших осіб. Отже, в інтервю позивачем було розголошено персональні дані про пацієнта, з зазначенням його прізвища, факту проведення операції, огляду, назву відділення, в яке було переведено хворого, при цьому образливо та неетично висловлювалась в адресу пацієнта, чим порушила посадову інструкцію та чинне законодваство. Безпідставні є посилання позивача на довідку від 14.03.2017 року, в якій начебто зазначена інформація, оскільки вказана довідка не має відношення до даній справі, не є предметом цієї справи та стосується іншої особи. Жодних заходів дисциплінарного характеру за зазначення позивачем в інтервю недоліків в роботі ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні не було застосовано, а лише за вчинення дисциплінарного правопорушення. При цьому, відповідачем не були порушені строки та порядок застосування дисціплінарного стягнення відповідно до ст.ст. 148, 149 КЗпП, оскільки точну дату вчинення дисциплінарного правопорушення неможливо встановити, але це було не пізніше 23.02.2017 року, оскільки адміністрацією було враховані пояснення позивача, скарга ОСОБА_9 та дата переведення пацієнта у відділення загальної хірургії. Безпідставні посилання позивача також на розбіжності в підставі застосування дисципіланарного стягнення.

17.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу в.о. головного лікаря ОСОБА_6 №391-к/тр від 21.04.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі на посаді старшої сестри медичного відділеня загальної хірургії ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.04.2017 року по момент поновлення на роботі.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що наказом в.о. головного лікаря ОСОБА_6 №391-к/тр від 21.04.2017 року її звільнено з роботи з посади старшої сестри медичного відділеня загальної хірургії ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає вказаний наказ протиправним, винесним з порушенням вимог чинного законодавства, а саме вимог ст. 147, 149 КЗпП, оскільки її тричі було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накази №183-к/тм від 13.03.2017 року та № 266к/тм від 29.02.2017 року нею оскаржені до суду, тобто метою відповідача було звільнити її з посади, як особи, яка захищає свої права та бореться із свавіллям адміністрації ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні. При цьому, причиною її звільнення вказана розголошення лікарської таємниці та вказані однакові підстави для звільнення, що і в наказі № 266-к/тм від 29.02.2017 року, яким їй оголошено догану, тому зазначені нею пдстави для скасування наказу № 266-к/тм від 29.02.2017 року є ідентичними для скасування наказу №391-к/тр від 21.04.2017 року про її звільнення.

10.07.2017 року відповідачем - ОСОБА_2 обласною клінічною лікарнею до суду надані заперечення проти позову ОСОБА_1 , згідно яких позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що у звязку з неналежним виконанням позивачем своїх посадових обовязків 13.03.2017 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани, оскільки позивач в суперечь Посадової інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку своєчасно не розробила графік роботи медсестер та не передала його заступнику головного лікаря з економічних питань. 29.02.2017 року ОСОБА_1 вдруге було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани, у звязку з розголошенням лікарської таємниці, надавши сторонній особі, шляхом інтервю, відомості про пацієнта, з зазначенням його прізвища, факту проведення операції, огляду, назву відділення, в яке було переведено хворого, при цьому ще 11.01.2012 року позиваем було надано зобовязання відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» не розголошувати у будь-який спосіб персональні дані інших осіб, що сталі відомі їй у звязку з виконанням посадових обовязків, підставою вказаного наказу є скарга ОСОБА_7 від 17.03.2017 року та пояснювальна ОСОБА_1 від 22.03.2017 року. Отже, звільнення позивача відбулось у відповідності дро вимог чинного законодавства, враховуючи фактичні обставини вчинених ОСОБА_1 дисциплінарних порушень та положень законодавства про працю, за систематичне невиконання позивачем без поважних причин обовязків, покладених на нею Посадовою інструкцією та Правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП, підставою наказу №391-к/тр від 21.04.2017 року була скарга ОСОБА_7 від 22.03.2017 року, пояснювальні ОСОБА_1 від 22.03.2017 року та 23.03.2017 року, протокол комісії з розгляду звернень громадян №1 від 22.03.2017 року. Отже, позивачкою було скоєно саме два дисциплінарних проступка надання інтервю стронній особі, де було розголошено медичну таємницю, а також розголошення стронній особі довідки, яка містила персональні дані пацієнта, вказані проступки були вичнені різними способами, шляхом вчинення окремих дій та у різний час, порушуючи права тяжко хворого чоловіка, інваліда 1 групи. В день звільнення позивачу було запропоновано отримати трудову книжку, але вона відмовилась, на неодноразові нагадування про отримання не реагувала.

Ухвалою від 07.04.2017 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення.

Ухвалою від 22.05.2017 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

17.05.2017 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про витребування доказів з ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні.

17.05.2017 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про виклик свідків.

06.06.2017 року позивач ОСОБА_1 надала до суду клопотання про обєднання в одне провадження справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності зі справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

10.07.2017 року представник відповідача ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні надав до суду клопотанням про обєднання в одне провадження справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності зі справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

20.10.2017 року позивач ОСОБА_1 надала до суду клопотання про обєднання в одне провадження справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності зі справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

20.10.2017 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про витребування доказів з ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні.

20.10.2017 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про виклик свідків.

Ухвалою від 11.12.2017 року об'єднані в одне провадження справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності зі справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

09.02.2018 року позивач ОСОБА_1 надала до суд клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просив про задоволення вимог.

В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, свідка ОСОБА_10, оглянувши диск з відеозаписом засідання комісії з розгляду звернень громадян від 22.03.2017 року, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Позивача ОСОБА_1 наказом №368-к від 10.01.2006 року головного лікаря ОСОБА_11 Обласної лікарні прийнята по переводу з міської лікарні №3 по посаду перевязвальної медсестри відділення судиної хірургії і мікрохірургії. Наказом № 73-к від 14.01.2013 року головного лікаря Обласної лікарні закладу комунальної власності області, ОСОБА_1 з 15.01.2013 року переведено на посаду старшої медичної сестри відділення загальної хірургії.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади стало притягнення її до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани відповідно до наказів від 13.03.2017 року №183-к-тм та від 29.03.2017 року №266-к-тм, а також ігнорування своїх обовязків щодо збереження лікарської таємниці та недопущення розголошення в будь-який спосіб персональних даних, які стали відомі у звязку з виконанням професійних або трудових обовязків, що є порушенням ОСОБА_1 п. 2.15 Посадової інструкції та п. 4.1.5, 4.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні.

Перевіряючи обгрутованість позовних вимог щодо незаконності застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани та звільнення суд встановив наступне:

Судом встановлено, наказом №183-к/тм від 13.03.2017 року в.о. головного лікаря ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання завдань та обовязків, передбачених п.2.2. Посадової інструкції, за несвоєчасну розробку графіків роботи медсестер структурного підрозділу, не здійснення належної розстановки та використання кадрів, не виконання розпорядження завідувача відділення щодо надання таких графіків та їх узгодження. Рішенням Заводького районного суду від 31.10.2017 року, вказаний наказ скасовано, але рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13.12.2017 року, рішення суду першої інстанції від 31.01.2017 року скасувано, ухалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу №183-к/тм від 13.03.2017 року відмовлено та рішення набрало законної сили.

Крім того, наказом №266-к/тм від 29.03.2017 року в.о. головного лікаря ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні ОСОБА_1 оголошено догану, у звязку з розголошенням лікарської таємниці, право пацієнта на таємницю про стан свого здоровя і розголошення персональних відомостей про пацієнта, з зазначенням його прізвища, фактів проведення операції, огляду, назву відділеня, в яке було переведеного хворого.

Позивач відмовилась від ознайомлення з наказом №266-к/тм від 29.03.2017 року, про що 31.03.2017 року складено акт №3.

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за цим наказом, є скарга ОСОБА_12 на імя в.о. головного лікаря ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні, в якій зазначив, що 16.03.2017 року йому стало відомо, що працівники відділення загальної хірургії ОСОБА_1 та ОСОБА_8 порушили його право на таємницю про стан здоровя і свій обовязок не розголошувати медичну таємницю, надавши без його згоди інтервю сторонній особі, при цьому було розголошено відомості про перебування пацієнта на лікуванні, зазначено його прізвище, також його називали «системним наркоманом», в подальшому відео було розмішено в мережі Інтернет.

Так, у звязку зі зверненням, відповідно до наказу №117-Л від 22.03.2017 року, було створено комісію з розгляду звернень громадян та 22.03.2017 року відбулось засідання цієї комісії, на якому ОСОБА_1 пояснила, що їй відомо про недопустимість розголошення медичної таємниці. 22.03.2017 року, відпровідно до ст. 149 КЗпП, ОСОБА_1 було надані письмові пояснення відносно дисциплінарного порушення, в яких зазначила, що не вважає себе винною.

Крім того, 22.03.2017 року ОСОБА_7 повторно звернувся зі скаргою до в.о. головного лікаря ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні в якої вказав, що йому 21.03.2017 року стало відомо, що працівники лікарні надали для публікації в мережі Інтернет довідку, видану йому комісією за результати перевірки, в якій було зазначено його повний діагноз, відомості про інвалідність, прізвище, імя та по батькові, місце проживання, при цьому він не надавав згоди на публікацію та розголошення вказаної інформації. При цьому, на засіданні комісії з рохгяду звернень, ОСОБА_1 підтвердила, що надавала дану довідку сторонній особі.

22.03.2017 року і 23.03.2017 року, відповідно до ст. 149 КЗпП, ОСОБА_1 було надані письмові пояснення відносно дисциплінарного порушення, в яких зазначила, що не вважає себе винною.

Так, в ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні розроблена Посадова інструкція сестри медичної старшої відділеня загальної хірургії ОСОБА_1Д, яка затверджена 10.03.2017 року в.о. головного лікаря МОКЛ ОСОБА_6, з якою ОСОБА_1 ознайомлена 07.03.2017 року, про що свідчить її підпис, згідно п. 2.15 «Завдання та обовязки», зобовязна дотримуватися вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю.

Відповідно до ст. 11 ч.1, 2 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка

ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім

випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема,

дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійніпереконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року №2297-VI, використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних; поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно п.п. 4.1.5, 4.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні, працівники лікарні зобовязані: виконувати своєчасно і в повному обсязі робочі завдання (функціональні обовязки), забезпечувати належну якість виконуваних робіт та дотримуватися принципу професійності, сумлінності, доброзичливості та професійної етики і деонтології, дотримуватись професійних обовязків медичних працівників, зокрема збереження лікарської таємниці, надання першої невідкладної медичної допомоги громадянам у разі нещасного випадку та інших екстремальних ситуацій, пропагування, у тому числі власним прикладом, здорового способу життя, надання консультативної допомоги своїм колегам та інших обовязків, передбачених законодавством; п. 4.5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку, працівникам забороняється розголошувати чи сприяти розголошенню конфіденційної чи службової інформації, у т.ч. розголошувати у будь-який спосіб персональні дані осіб, які стали йому відомі у звязку з виконанням ним своїх посадових обовязків у тому числі після звільнення з лікарні.

Відповідно до п. 4.2 Посадової інструкції, наступає відповідальність за розголошення даних про пацієнтів, які сталі відомі у звязку з виконанням своїх посадових обовязків.

Крім того, 11.01.2012 року ОСОБА_1 було підписано зобовязання відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року №2297-VI, не розголошувати у буль-який спосіб персональні дані інших осіб, що сталі відомі у звязку з виконанням посадових обовязків; підтверджує, що зобовязання буде чинним після припинення нею діяльності, повязаної з обробкою персональних даних, крім випадків, установлених законом.

Отже, ОСОБА_1 було надано інтервю сторонній особі, де було розголошено медичну таємницю, а також розголошено сторонній особі довідки, яка містила персональні дані пацієнта, без згоди цієї особи, тобто інформації яка стала відома позивачу у звязку з виконанням професійних трудових обовязків, чим порушено п.п. 2.15, 4.2 Посадової інструкції та п. 4.5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, суд приходить до переконання, що наказ №266-к/тм від 29.03.2017 року в.о. головного лікаря ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні щодо оголошення ОСОБА_1 догани є законним та не підлягає скасуванню.

До показів свідка ОСОБА_10 наданих в судовму засіданні відносно того, що ОСОБА_1 та вона не розголошували стронній особі, якої вони давали інтервю, персональних даних пацієнта та його діагноз, суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог щодо наказу в.о. головного лікаря ОСОБА_6 Миколаївької обалсної лікарні ОСОБА_2 обалсної ради №391-к/тр від 21.04.2017 року про звільнення з посади старшої сестри медичної відліення загальтної хірургії ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку судом встановлено наступне.

Згідно положень п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України, систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення тягне за собою розірвання за ініціативою власника трудового договору який було укладено на невизначений термін.

При цьому, систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову, тобто за одноразове порушення трудової дисципліни, незалежно від його тяжкості, звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП не допускається. Звільнення за зазначеною підставою є крайнім заходом, тобто власник вправі звільнити працівника, якщо вжиті до нього раніше заходи дисциплінарного стягнення не спричиняють ніякого впливу.

Відповідно до розяснень викладених в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни судам необхідно зясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП України, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Таким чином, суд вважає наказ №391-к/тр від 21.04.2017 року про звільнення ОСОБА_1 законним, винеснним відповідно до вимог чинного законодавства про працю, враховуючи фактичні обставини вчинених позивачем дисциплінарних порушень, притягнення ОСОБА_1 двічі протягом року до дисциплінарної відповіданості за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, у звязку з чим позовні вимоги позивача в частині поновлення позивача на роботі, є необґрунтованими, і такими, що не підлягають задоволенню.

У звязку з чим не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідної вимоги від вимоги про поновлення на роботі. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, у звязку з відмовою в позові, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в загальному розмірі 1280 грн., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 680 грн. віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної клінічної лікарні про скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина