Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5963/17
Р І Ш Е Н Н Я

23 лютого 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету, ОСОБА_5 про визнання недостовірною та спростування інформації,-

встановив:

Уточнившись з позовними вимогами, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Черкаського державного технологічного університету, ОСОБА_5 про визнання недостовірною та спростування інформації.

Свій позов обгрунтовує тим, що 5 травня 2017 року під час судового засідання у Придніпровському районному суді м. Черкаси було оприлюднено заяву за підписом ректора ЧДТУ ОСОБА_5 від 4 травня 2017 року про відвід судді, яка містить недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1, а саме: «До того ж, сама сторона у справі ОСОБА_1 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання…». Вказана заява виконана на фірмовому бланку ЧДТУ, підписана ОСОБА_5, який на той час перебував на посаді ректора ЧДТУ і скріплена печаткою юридичної особи. Таким чином розповсюджувачем недостовірної інформації є як сама юридична особа ЧДТУ, так і її керівник ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Твердження у заяві про відвід судді про те, що «ОСОБА_1 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання…» є недостовірною інформацією, яка підлягає спростуванню.

Просила суд визнати недостовірною інформацією твердження «До того ж, сама сторона у справі ОСОБА_1 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання», яке містить заява про відвід судді, що була подана ОСОБА_5 до Придніпровського районного суду м. Черкаси 4 травня 2017 року; зобовязати ОСОБА_5 у 5-ти денний строк з дати вступу в законну силу рішення по даній справі спростувати поширену ним недостовірну інформацію, яка була викладена у підписаній ним заяві про відвід судді від 4 травня 2017 року шляхом подання до Придніпровського районного суду на імя судді Степаненко О.М. заяви наступного змісту «Інформація, яка була вказана у підписаній мною 4 травня 2017 року заяві про відвід судді про те, що ОСОБА_1 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання є недостовірною»; стягнути солідарно з відповідачів понесені нею судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю.

Представник ЧДТУ ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Представник ОСОБА_5- ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що інформація, викладена в заяві про відвід судді є оціночним судженням.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що 4 травня 2017 року судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Степаненко О.М. була подана заява ректора Черкаського державного технологічного університету про відвід судді. В заяві зазначено «До того ж, сама сторона у справі ОСОБА_1 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання. Звідки в неї така інформація, хто цей суддя нам не відомо, але все це викликає велике занепокоєння у трудового колективу, щодо обєктивності розгляду цієї справи суддею Степаненко О.М.»

Ухвалою судді Степаненко О.М. від 5 травня 2017 року в задоволенні заяви про відвід відмовлено. В ухвалі суддя вказує на те, що доводи щодо «домовленості» ОСОБА_1 із суддею Степаненком О.М. ніякими доказами не підтверджуються і є припущенням заявника, а тому не заслуговують на увагу.

Так, Конституцією України (ст. 34) передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.4 цієї статті спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», передбачено, що При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого

може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)

поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє

особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В даному випадку, суд вважає, що висловлена відповідачем ОСОБА_6 в заяві про відвід судді інформація не є фактичним твердженням, а є його оціночним судженням, тобто вираженням субєктивної думки і поглядів, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії», справа «Нікула проти Фінляндії», справа «Яновський проти Польщі» та інш.) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а саме: кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, Конституції України, ст. 277 ЦК України, Закону України «Про інформацію», ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету, ОСОБА_5 про визнання недостовірною та спростування інформації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 5 березня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_7