АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Харків

Справа № 641/6290/17

Провадження № 22-ц-/790/951/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2017 року (суддя Колодяжна І.М.)

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 09.10.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав у кредит 7700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, в результаті чого виникла існуюча заборгованість.

Просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 57794,21 гривень.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.2017 року позовні вимоги задоволено.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість 57794, 21 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для стягнення заборгованості відсутні підстави.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 09.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 09.10.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 7700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Встановивши вказані обставини, суд задовольнив позов, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитом - 6095,50 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 45470,41 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 3000 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) -2728, 30 гривень.

Погодитись із такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі не можна.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини.

Відповідно до положень статей 526,530,610, частини1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання).

Згідно з частиною 1статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами частини1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням частини1статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до статті 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та процентами, разом з тим, не погоджується із розрахованим банком розміром пені і штрафів з огляду на таке.

Частина 1 та пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачають, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно наданого ПАТ КБ «Приват Банк» розрахунку заборгованості, пеня в розмірі 3000,00 гривень була нарахована за період, починаючи з 19.01.2015 року і по 31.08.2017 року.

Судова колегія вважає, що відповідно до вказаних положень закону, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, а з урахуванням того, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, з позичальника на користь кредитора підлягає стягненню пеня за один рік в розмірі 1200 гривень (розмір пені за один місяць 100 грн. х 12 місяців = 1200 гривень).

Відтак, станом на 31.08.2017 року, з урахуванням процентної ставки за кредитним договором 30,00 % та кількості днів простроченої заборгованості, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приват Банк» складає 52 756, 91, з яких: - 6095,50 гривень заборгованість за кредитом; 45 470,41 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1200,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією.

Щодо нарахування позивачем штрафів (фіксована частина, процентна складова) судова колегія зазначає наступне.

Зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання зобов'язань.

Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 2728,30 гривень - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

З огляду на наведене, колегія не вбачає підстав для стягнення штрафів - фіксованої частини (500 гривень) та процентної складової (2728,30 гривень), оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Щодо доводів про застосування строків позовної давності, зазначених ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного 09.10.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3, кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Тобто клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею в межах строку дії картки.

Встановлено, що останній платіж відповідачем було здійснено 19.01.2015 року.

Строк дії картки до кінця листопада 2015 року.

З позовом ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду 20.09.2017 року.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 52756,91 гривень заборгованості за кредитним договором №б/н від 09 жовтня 2012 року станом на 31 серпня 2017 року, з яких: 6095, 50 гривень- заборгованість за кредитом; 45470,41 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1200,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму судових витрат за подання позову у розмірі 1460,48 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму судових витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 153,48 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 березня 2018 року.

Головуючий суддя І.С. Сащенко

Судді І.П. Коваленко

А.І. Овсяннікова