Дата документу 08.02.2018
Справа № 334/4301/17
Провадження № 2/334/849/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.

при секретарі Куліковій Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна. В позові зазначив, що Ленінським районним судом м. Запоріжжя був винесено вирок по кримінальній справі №1-364 від 11.05. 2001 року, відповідно до якого з позивача ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 1083,72 грн., та виданий виконавчий лист.

На підставі виконавчого листа по кримінальній справі №1-364 від 11.05.2001 року було накладено решт на майно ОСОБА_1, а саме на 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_1, що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 14.05.2003 р., виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

Борг у повному розмірі у сумі 1083,72 грн. був повернутий ОСОБА_4, та його бабусею було віднесено до Ленінської ВДВС оригінал квитанції про погашення боргу. У зв'язку з тим, що виконавча справа була знищена, а арешт не було скасовано, тому позивач не може іншим способом зняти арешт з належної йому 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна мені стало відомо про те, що 07.11.2005 року реєстратором Друга Запорізька державна нотаріальна контора, Запорізька обл. м. Запоріжжя, б-р. Вінтера, 12, зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме 1/3 частки моєї квартири за адресою АДРЕСА_1, на підставі постанови АМ № 650139 від 26.10.2005року Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ.

Для вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя, яке листом від 29.05.2017 року за № 21756 повідомило позивача про те, що зняти арешт, накладений Ленінським ВДВС ЗМУЮ, на підставі постанови АМ №650139 від 26.10.2005 року не представляється можливим, у зв'язку із закінченням 3-річного строку зберігання виконавчого провадження.

11.11.2012 року Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя виконавчий лист №1- 364 від 11.05.2001 року виданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 1083,72 грн. ЄДРВП № 961943. було и повернуто стягувачу. Зазначений виконавчий лист повторно на виконання до Дніпровського ВДВС г Запоріжжя не пред'являвся.

На теперішній час у позивача виникла необхідність здійснити продаж належної йому 1/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1, але вищезазначені обтяження унеможливлюють вчинення будь яких юридичних дій з майном без зняття арешту.

Позивач просить суд зняти арешти з майна, а саме 1/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1, право власності на яку належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 14.05.2003 р., виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_5 у судовому засідання підтримали позов та просять його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засідання позов визнала, та повідомила суду, що дійсно їй позивачем було добровільно сплачено 1083,72 грн., тому вона не заперечує проти зняття арешту.

Представник Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 від 14.05.2003 р., видане Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради. (а.с. 6)

11.05.2001 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя був винесено вирок по кримінальній справі №1-364 від 11.05.2001 року, відповідно до якого з позивача ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 1083,72 грн., та був виданий виконавчий лист.

23.06.2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №1-364 виданий 11.05.2001 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1083,72 гривень. ЄДРВП № 961943. (а.с.31)

На підставі виконавчого листа по кримінальній справі №1-364 від 11.05.2001 року було накладено решт на майно ОСОБА_1, а саме на 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_1, що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 14.05.2003 р., виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта виданої 14.03.2017, зазначено, що 07.11.2005 року за №2570832 реєстратором Друга Запорізька державна нотаріальна контора, Запорізька обл. м. Запоріжжя, б-р. Вінтера, 12, на підставі постанови АМ №650139 від 26.10.2005року ВДВС Ленінського району м. Запоріжжя, зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме 1/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1. (а.с. 10-11)

Судом було встановлено, що борг у повному розмірі у сумі 1083,72 грн. був повернутий ОСОБА_4.

Для вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя.

Однак Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя листом від 29.05.2017 року за № 21756 повідомило ОСОБА_1 про те, що дійсно у них перебував виконавчий лист №1-364 від 11.05.2001 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1083,72 гривень.

11.11.2012 року Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя виконавчий лист №1-364 від 11.05.2001 року виданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 1083,72 грн. ЄДРВП № 961943. було и повернуто стягувачу. Зазначений виконавчий лист повторно на виконання до Дніпровського ВДВС г Запоріжжя не пред'являвся. Виконавчі провадження які завершені у 2012 році знищені. (а.с. 13)

На теперішній час у позивача виникла необхідність здійснити продаж належної йому 1/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1, але вищезазначені обтяження унеможливлюють вчинення будь яких юридичних дій з майном без зняття цих арештів.

Статтею 56, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення, він може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 316 ЦК України визначеного, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати сунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм айном.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт, накладений 07.11.2005 року за №2570832 реєстратором Друга Запорізька державна нотаріальна контора, Запорізька обл. м. Запоріжжя, б-р. Вінтера, 12, на підставі постанови АМ №650139 від 26.10.2005року ВДВС Ленінського району м. Запоріжжя, з нерухомого майна, а саме 1/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 14.05.2003 р., виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись - 16 лютого 2018 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.