Справа № 466/3441/18
Провадження № 2/444/900/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

09 листопада 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа : Служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Львова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Львова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2, не перебувала. У фактичних шлюбних відносинах теж практично не перебувала, з відповідачем разом не проживає і не проживала, спільного господарства не вели, так як після народження спільної дочки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), він поїхав за місцем свого проживання в м. Рівне і приблизно впродовж року приїжджав лише інколи по суботах, а згодом взагалі перестав з'являтися. Приблизно з 2011 року, батько дитини не цікавився донькою зовсім, не приймає участі у її вихованні, не надає відповідно матеріальної допомоги.

Оскільки позивачу не відоме ні місце проживання відповідача, ні його заробіток, а дитину вона виховує одна, тому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. на її користь, на утримання доньки ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме відповідно до ч. 2 ст. 192 Сімейного кодексу України за останні три роки. Стверджує, що зверталась до відповідача по телефону з проханням, щоб останній надав доньці хоча б якусь матеріальну допомогу, однак він проігнорував таке прохання. Жодних коштів за останні три роки відповідач не сплачував.

Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить справу розглядати у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив відзив на позов не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Шевченківської РДА в судове засідання не з'явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги позивача. Розгляд справи просить проводити у його відсутності. Разом з тим представник третьої особи долучив до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування - Шевченківської РДА Львівської міської ради від 24.10.2018 року № 2608-685 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 сторони, а саме ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 ( мати) є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки дошкільного навчального закладу №121, виданої 23.04.2018 за №33, донька - ОСОБА_3 відвідувала Львівський дошкільний навчальний заклад з 13.09.2013 по 29.07.2016 років, вихованням займалася мама, батька дитини ніколи не бачили.

З характеристики ОСОБА_3, учениці 2 класу СЗШ №20 м. Львова, вбачається, що батько ОСОБА_4 участі у вихованні та навчанні доньки не бере, за період навчання жодного разу не відвідував школу, не цікавився успіхами доньки.

З акту ЛКП «Тополя» № 44, вбачається, що батько - ОСОБА_2 за адресою реєстрації дитини та матері в АДРЕСА_1 не проживає та останніх 5 років туди не навідувався.

З акту ЛКП «Тополя» № 47 вбачається, що комісією проведено обстеження квартири АДРЕСА_2. При обстеженні встановлено, що зазначена квартира розташована на 3-му поверсі трьохповерхового житлового цегляного будинку. Складається з двох житлових кімнат площею 30.5 м.кв., кухні, ванної кімнати, коридору. Загальна площа квартири 43,0 м.кв. Квартира обладнана водопроводом, каналізацією, газопроводом, електропостачанням. Опалення індивідуальне.

Висновком органу опіки і піклування Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.10.2018 № 2608-685встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання обов'язків покладених на нього чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_3, керуючись Конвенцією Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, ст.12 Закону України « Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 164 Сімейного кодексу України, «Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, орган опіки та піклування- Шевченківська районна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 з 2011 року і по день розгляду справи (більше 7-ми років) не виявляв щодо дитини ОСОБА_3 батьківського піклування, оскільки не провідував дитину, не цікавився її життям та здоров'ям, не відвідував шкільний заклад в якому навчається дитина і таких дій вчиняти не намагався.

Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач протягом семи років не здійснював жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявив уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відзив на позов та заперечення до суду не подав, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні.

Встановивши наявність умисних дій ОСОБА_2 щодо невиконання батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дитини. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитині.

За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За положеннями Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 1860 грн. з 01.01. по 30.06. 2018 року, з 01.07. по 30.11.2018 року 1944 грн., з 01.12. по 31.12.2018 року 2027 грн.

Зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дитини, та її потребу в отримані матеріальної допомоги, можливість відповідача надавати таку допомогу, а також обставини справи та виходячи із принципів розумності і справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 вживала заходи щодо одержання аліментів від відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, позивачем не надано та судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_2, зареєстрований с. Городжів Жовківський район Львівська область, ІПН судом не встановлено, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1, ІПН - НОМЕР_2, на утримання неповнолітньої дитини, а саме, доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 08.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів стягуваний в твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрований с. Городжів Жовківський район Львівська область, ІПН судом не встановлено, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1, ІПН - НОМЕР_2, документально підтверджені судові витрати, а саме, сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Роз'яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.