№ 243/1239/18
Справа № 2/243/938/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.

при секретарі Янчевському В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов?янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування арешту на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Слов?янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування арешту на земельну ділянку. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 17 листопада 2007 року вона придбала земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер :01:001:0556), яка розташована за адресою: Україна, Донецька область, м.Святогірськ, провулок Парковий, 22. Через необхідність внесення даних про право власності до електронного реєстру прав на нерухоме майно 24 листопада 2017 р. її представник звернувся до державного реєстратора із відповідною заявою, але отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв?язку з наявністю зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно, оскільки 14 червня 2011 року зареєстроване обтяження щодо попереднього власника ОСОБА_2 З метою зняття арешту з земельної ділянки представник позивачки звертався до Слов?янського ВДВС, але останній листом від 02.02.2018 р. повідомив про відмову у знятті арешту з земельної ділянки та необхідність звернення до суду задля захисту своїх майнових прав. Просить скасувати арешт, накладений на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер :01:001:0556).

Ухвалою суду від 20 березня 2018 року до участі у справі залучено третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач та її представник ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 09.01.2018 р., в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, проте до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій наполягали на заявлених позовних вимогах, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності № 23/1 від 20.03.2018 р., в судове засідання не з?явився, надав клопотання з проханням розглянути справу без його участі, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, проте не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу серії ВКА № 821967 від 17.11.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Слов?янського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованому у реєстрі за № 2803, ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва площею 0,1 га, розташовану за адресою: Донецька область, м.Святогірськ, провулок Парковий, 22 (а.с.37).

У рішенні державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 38403541 від 29.11.2017 р. зазначено, що встановлено наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме зареєстроване обтяження земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0556) щодо попереднього власника (а.с.10).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 114225752 від 16.02.2018 р. на земельну ділянку, розташовану за адресою: м.Святогірськ, провул.Парковий, 22 (кадастровий номер :01:001:0556) накладено арешт 14 червня 2011 року на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Слов?янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 Власником земельної ділянки на момент накладення арешту зазначена ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 26.10.2017 р. вбачається, що земельна ділянка, розташована за адресою: м.Святогірськ, провул.Парковий, 22 (кадастровий номер :01:001:0556) належить ОСОБА_2 на підставі рішення Святогірської міської ради № 17-XV-5 від 27.06.2007, що посвідчено державним актом серії ЯД 143719 від 13.07.2007р. (а.с.7).

Згідно відомостей Слов?янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 23/2 від 20 березня 2018 р. за даними ЄДРВП та АСВП наявна інформація про виконавче провадження № 25327454 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1782, який виданий Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 73142,66 грн. (а.с.45).

Відповідно до положення ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту.

Як вбачається із роз?яснень, викладених у п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику і справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження (у редакції, чинній на момент розгляду справи, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п.а ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу 17.11.2007 р., зі змінами, внесеними ЗУ № 997-V від 27.04.2007 р.) громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими договорами. У відповідності до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу 17.11.2007 р.) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст.140 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу 17.11.2007 р.) однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є відчуження земельної ділянки за рішенням власника.

Таким чином, ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку (на момент укладення договору купівлі-продажу) набула право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м.Святогірськ, провул.Парковий, 22 (кадастровий номер :01:001:0556), а право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку було припинено.

Відповідно до положення ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника забезпечується для реального виконання зобов?язання. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Проаналізувавши представлені сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що на момент винесення державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 постанови про арешт земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Святогірськ, провул.Парковий, 22 (кадастровий номер :01:001:0556) у виконавчому провадженні № 25327454 з виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2010 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у сумі 73142,66 грн., зазначена земельна ділянка вже не належала на праві приватної власності ОСОБА_2 Враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для накладення арешту.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Підсумовуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.16, 319, 321 328 Цивільного кодексу України; ст.ст. 81, 125, 140 Земельного кодексу України, ст.ст.2-5, 10, 76, 80, 83, 175, 176, 177, 184, 187, 258, 259, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати арешт земельної ділянки, розташованої за адресою: Донецька область, м.Святогірськ, провул.Парковий, 22 (кадастровий номер :01:001:0556), накладений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 у виконавчому провадженні № 25327454 з виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2010 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у сумі 73142,66 грн.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_9