Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа №553/954/16-ц

провадження № 61-1589св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі - ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду м. Полтави у складі судді Андрущенко С. А. від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Бондаревської С. М.,

ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 20 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Провнесення змін доГосподарського процесуального кодексуУкраїни, Цивільного процесуальногокодексу України, Кодексуадміністративного судочинства Українита інших законодавчихактів» касаційні скарги(подання) на судовірішення у цивільнихсправах, які поданіі розгляд якихне закінчено донабрання чинності цієюредакцією Кодексу, передаютьсядо Касаційного цивільногосуду та розглядаютьсяспочатку за правилами, що діють післянабрання чинності цієюредакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4 про встановлення порядку користування рухомим майном , а саме автомобілем марки Great Wall Hover, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено право спільної часткової власності на транспортний засіб - автомобіль Great Wall Hover, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Встановлено розмір частки транспортного засобу по 1/2 частини кожному. Позивач неодноразово зверталася до ОСОБА_4 з вимогою про встановлення порядку користування транспортним засобом. Проте відповідач на її звернення не відповідає.

ОСОБА_2 вважала, що її право на користування транспортним засобом порушено, тому просила встановити порядок користування вказаним транспортним засобом за графіком: перший та третій тижні кожного місяця автомобілем користується ОСОБА_4; другий та четвертий тижні -

ОСОБА_2

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації понесених витрат на утримання спільного автомобіля марки Great Wall Hover, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 46 610 грн 20 коп.

Зустрічний позов мотивовано тим, що вказаний автомобіль був придбаний в кредит під час перебування в шлюбі з відповідачем та за її згодою.

ОСОБА_2 є власником 1/2 частини вказаного автомобіля та має нести витрати по його утриманню. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ним було погашено кредит на суму 55 380 грн 86 коп. Окрім того, вказував, що ним також було придбано запасні частини до автомобіля, загальна вартість яких становить 37 839 грн 55 коп. ОСОБА_2 відмовилася відшкодувати понесені ним витрати.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_2

27 690 грн 43 коп. - половину коштів за погашення кредиту та 18 919 грн 77 коп. - половину коштів за придбані запасні частини до автомобіля.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави суду від 30 червня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування рухомим майном залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача та її представника.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави суду від 30 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію понесених витрат на утримання спільного майна у розмірі 46 610 грн 20 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що на ОСОБА_2 як на одного із співвласників майна, покладено обов'язок щодо його утримання та, відповідно, компенсації витрат на його утримання оскільки ОСОБА_4 придбано запасні частини до автомобіля, про що останній надав відповідні докази.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 вересня

2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави суду від 30 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що понесені витрати на утримання спільного майна в інтересах іншого співвласника повинні бути компенсовані відповідно до норм статті 360 ЦК України, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічних позовних вимог.

4 жовтня 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не перевірили чи звертався ОСОБА_4 з вимогою до ОСОБА_2 про сплату частини витрат на утримання автомобіля, та чи є обґрунтованими понесені позивачем витрати на обслуговування автомобіля.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період з 14 вересня 2002 року по 18 жовтня2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

22 квітня 2009 року ОСОБА_4 на підставі кредитно-заставного договору було придбано автомобіль марки Great Wall Hover, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ці обставини також встановлені рішенням апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Вказаним рішенням також визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

Кредитно-заставний договір від 22 квітня 2009 року було укладено

ОСОБА_4 в інтересах сім`ї і за письмової згоди ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно виписки про погашення кредиту ОСОБА_4 по договору

від 22 квітня 2009 року, за період з 1 жовтня 2012 року по 16 грудня

2014 останнім було сплачено 55 380 грн 86 коп.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Отже, за змістом статті 360 ЦК України співвласники мають брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Задовольняючи позовні вимогиОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 понесено витрати на утримання спільного автомобіля, а тому витрати в інтересах іншого співвласника у розмірі 18 919 грн 77 коп. мають бути компенсовані позивачу за рахунок іншого співвласника - ОСОБА_2 відповідно до норм статті 360 ЦК України.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня

2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, встановлено, що кредитний договір

від 22 квітня 2009 року, який укладався між ОСОБА_4 та ПАТ

КБ «ПриватБанк», на придбання автомобіля марки Great Wall Hover, номерний знак НОМЕР_1, створив обов'язки щодо повернення кредиту і для

ОСОБА_2 Також визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Great Wall Hover, номерний знак НОМЕР_1

Суди, на підставі частини третьої статті 61 ЦПК України, обґрунтовано визнали вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню, та дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_2, як власник 1/2 частини автомобіля, зобов'язана відшкодувати половину вартості виплаченого ОСОБА_4 кредиту.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави

від 30 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області

від 20 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк