Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 707/58/16-ц

провадження № 61-11538св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області, у складі судді Василенка В. В., від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Василенко Л. І., Карпенко О. В., від 20 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання заповіту дійсним.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 07 вересня 2012 року ОСОБА_9 склав заповіт, за яким усе свої майно заповів своїй дружині - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним. Визнано заповіт, складений 07 вересня 2012 року на користь ОСОБА_3, посвідчений секретарем Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 99 недійсним. Такого висновку суд дійшов на підставі висновку експерта № 1/322 від 22 квітня 2014 року, в якому визначено, що підпис спадкодавця ОСОБА_9 у вказаному заповіті виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою з наслідуванням будь-якого справжнього підпису ОСОБА_9

16 травня 2015 року ОСОБА_3звернулась до Черкаського відділення КНДІСЕ із заявою про проведення почеркознавчого експертного дослідження підпису ОСОБА_9 на примірнику заповіту, який знаходився в архіві сільської ради. Висновком експертного дослідження від 22 вересня 2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_9 в графі «підпис» в оригіналі примірника заповіту від 22 вересня 2015 року виконаний самим ОСОБА_9

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила позов задовольнити, визнати заповіт, складений 07 вересня 2012 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений секретарем Вергунівської сільської ради Черкаського району ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі № 99, дійсним.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_8, про визнання заповіту недійсним винесено рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року про задоволення позовних вимог. Рішення суду набрало законної. Під час розгляду вказаної справи судом досліджувався висновок експерта № 1/322 від 22 квітня 2014 року. Після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Крім того, положення статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції, зокрема, вказав, що відсутні правові підстави для визнання заповіту дійсним, оскільки лише у разі його оспорення заповіт може бути визнаний недійсним.

01 березня 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник зазначила, що у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12 застосовані інші норми права, ніж у даних правовідносинах, а тому посилання суду першої інстанції на дану постанову є безпідставним. Також неправильними заявник вважає посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15, оскільки підставою для звернення до суду із даним позовом став висновок експертного дослідження від 22 вересня 2015 року, а вимоги були заявлені про визнання заповіту дійсним. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди фактично позбавили позивача права на захист свої порушених прав. За наявності двох суперечливих висновків експертів, для встановлення істини по справі має призначатися комісійна судово-почеркознавчої експертиза, чого судами зроблено не було.

27 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання заповіту дійсним призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 07 вересня 2012 року ОСОБА_9 склав заповіт, за яким усе своє майно заповів своїй дружині ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Діти ОСОБА_9 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив, оскільки вони не подали оригіналів правовстановлюючих документів. Пізніше вони дізнались про заповіт, складений батьком на користь ОСОБА_3, тому звернулись до суду з позовом про визнання заповіту нікчемним.

Рішенням Черкаського районного Черкаської області суду від 29 липня 2014 року у справі № 707/1787/14-ц задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_8, про визнання заповіту недійсним. Визнано заповіт, складений 07 вересня 2012 року на користь ОСОБА_3, посвідчений секретарем Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 99, недійсним. Судовим рішенням на підставі висновку експерта № 1/322 від 22 квітня 2014 року встановлено, що підпис спадкодавця ОСОБА_9 у вказаному заповіті виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою з наслідуванням будь-якого справжнього підпису ОСОБА_9 (а. с. 6 -7).

16 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Черкаського відділення КНДІСЕ із заявою про проведення почеркознавчого експертного дослідження підпису в заповіті ОСОБА_9 Разом із заявою ОСОБА_3 надала експертам оригінал примірника заповіту від імені ОСОБА_9, що знаходився в архіві сільської ради.

Згідно даних висновку експертного дослідження № 689/15-23, № 696/15-23 від 22 вересня 2015 року підпис від імені ОСОБА_9 в графі «підпис» в оригіналі примірника заповіту від 22 вересня 2015 року виконаний самим ОСОБА_9 (а. с. 9-14).

Ухвалою Черкаського районного Черкаської області від 11 грудня 2015 року у справі № 070/2781/15-ц заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення (а. с. 15-16).

Відповідно до статті 11 ЦПК України, у редакції чинній на момент винесення оскаржених судових рішень, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України, у редакції чинній на момент винесення оскаржених судових рішень, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки рішенням Черкаського районного Черкаської області суду від 29 липня 2014 року у справі № 707/1787/14-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним заповіт від 07 вересня 2012 року, складений спадкодавцем ОСОБА_9 Ухвалою Черкаського районного Черкаської області від 11 грудня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року залишено без задоволення.

Заявляючи позовні вимоги про визнання заповіту дійсним, позивач фактично оспорює факти, які були встановленні судовим рішенням в іншому судовому процесі. На підставі досліджених доказів судом у справі № 707/1787/14-ц було винесено рішення, яким вирішений спір між сторонами щодо дійсності заповіту.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми процесуального права, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог оскільки існує судове рішення, яке набрало законної сили та яким були встановлені обставини щодо яких існував спір.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк