Справа № 288/986/18
Провадження № 2/288/608/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника Попільнянської РДА ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської РДА Житомирської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 (далі відповідач) про визначення місця проживання дитини, в якій вказує, що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу їх син залишився проживати разом з відповідачем. Відповідач вдруге уклала шлюб та в новому шлюбі народила двох дочок.

Відразу, після розірвання шлюбу, у них були нормальні відносини і вона не заперечувала щодо зустрічей позивача із сином. На канікули, святкові дні та вихідні дні дитина перебувала у позивача. Ніяких претензій відповідач щодо перебування сина в позивача та їх зустрічей не мала.

Про дитину позивач дбає постійно, купує йому одяг, взуття, іграшки, при потребі лікує за свої кошти. Позивач намагається постійно забезпечувати дитину. Крім того, з нього постійно стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_5 на утримання сина.

Протягом останніх шести років у позивача та відповідача почали виникати конфлікти з приводу зустрічей з сином. Вона забороняла синові спілкуватися з позивачем різними способами: не відпускала до нього, забирала телефон, щоб не було звязку, систематично говорила синові неприємні речі про позивача.

На даний час позивач має власне житло та проживає вже 11 років в цивільному шлюбі з ОСОБА_7, у них дуже теплі та хороші відносини.

У березні місяці 2018 року син виявив бажання надалі проживати з позивачем, відповідач проти цього не заперечувала. Відтоді сина було оформлено до Попільнянської гімназії № 1. Також відповідач віддала всі документи на дитину.

За період навчання дитини в Попільнянській гімназії № 1, відповідач ні разу не поцікавилась успіхами сина у навчанні, ні разу не відвідала гімназію та не зявилась на свято «Останнього дзвоника».

Позивач намагався домовитись з відповідачем про зняття сина з реєстраційного обліку по її місцю проживання та зареєструвати його за своїм місцем проживання, але відповідач не погодилась і заперечує проти цього і на даний час. Позивач неодноразово обговорював дане питання з відповідачем, але вона не хоче вирішувати дане питання в добровільному порядку, томі позивач змушений звернутись до суду.

Син продовжує проживати з позивачем та його дружиною. Його цивільна дружина знайшла спільну мову з сином позивача, вони разом займаються його навчанням та вихованням. Крім того його дружина ОСОБА_7 по спеціальності педагог та психолог, тому складнощів у спілкуванні у них немає.

Дитина проживала разом з мамою та вітчимом, який не знайшов спільної мови з ним. Ними були створені психологічні умови в яких дитина не змогла та не захотіла далі жити. З цих причин син і виявив бажання проживати разом з позивачем та його дружиною.

На даний час позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. В даному будинку обладнана кімната для дитини, щоб син міг навчатись, гратись та відпочивати.

Позивач має роботу, самостійний дохід і місце проживання. Також вони тримають підсобне господарство та обробляють земельну ділянку. Спиртних напоїв позивач не вживає, не палить, за місцем проживання характеризується позитивно.

Позивач розуміє, що дитина потребує уваги як матері так і батька, тому він в жодному разі зі своєї сторони не буде перешкоджати і не перешкоджає побаченням відповідача з дитиною, але вважає що перебування сина в сімї відповідача негативно впливає на його виховання та здоровя.

З свого боку позивач гарантує усе можливе для повноцінного розвитку своєї дитини та хоче, щоб син виріс у сімї, де його люблять та поважають. Позивач має можливість забезпечити належні умови проживання для сина та повною мірою займатись вихованням дитини.

Позивач просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, його батьком ОСОБА_2, за адресою: 13501, смт. Попільня, вулиця Космонавтів, 48, Попільнянського району, Житомирської області.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, судові витрати просить покласти на нього.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Представник третьої особи Попільнянської РДА ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, у дитини є належні умови для проживання та розвитку у батька ОСОБА_2, щодо вирішення питання місця проживання дитини покладається на розсуд суду.

Малолітній ОСОБА_6 пояснив, що він проживав з народження в смт. Попільні Житомирської області, після розлучення батьків він проживав з матірю в місті Вишневому Київської області. У нього з матірю склалися не дуже хороші відносини, він не може знайти з нею спільну мову. Мати його часто бє та заставляє багато працювати в будинку. 7 березня 2018 року в нього з матірю виник конфлікт, в ході якого мати рукою штовхнула його в плече і він вдарився головою об стіну, внаслідок чого у нього була гематома на голові. Після цього конфлікту мати забрала документи із школи в місті Вишневому і з цього часу він став проживати з батьком в смт. Попільня та ходити до Попільнянської гімназії. В нього з батьком добрі відносини, батько його не бє, все йому купує, він тут грає в футбол та має багато друзів. В смт. Попільня з батьком йому краще жити, а тому він хоче проживати з батьком, а до мами, в місто Вишневе, їздити в гості на вихідні дні. З співмешканкою батька Наташею, в нього добрі відносини, вона його не ображає. Коли батько на роботі то він з тіткою Наташею, яка піклується про нього.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що з двох років вона знає ОСОБА_6. Її цивільний чоловік ОСОБА_2 розлучився з дружиною ОСОБА_5, вона вдруге вийшла заміж та виїхала проживати до міста Вишневого, де народила ще двох дочок, і тому сину ОСОБА_8 почала приділяти менше уваги. Коли ОСОБА_6 приїжджав в смт. Попільня до батька то казав, що не хоче їхати до мами, так як мама заставляє його багато робити, має погані відносини з вітчимом, його там часто ображають. В березні 2018 року ОСОБА_6 приїхав засмучений і розповів, що його мама штовхнула в плече і він вдарився головою об стіну. Її цивільній чоловік ОСОБА_2 звернувся в лікарню та до Попільнянського відділення поліції по факту побиття дитини. В даний час дитина проживає з ними в смт. Попільня, між нею та ОСОБА_6 довірливі та дружні відносини, вона його любить як власну дитину, піклується про нього.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_2, і знає, що з весни 2018 року його син ОСОБА_8 проживає з ним. Дитина завжди охайна, весела. Інколи бачить, що дитина допомагає по господарству. Вона бачила, що ОСОБА_6 раніше приїжджав на вихідні та на канікули. Вона ніколи не чула, щоб дитину принижували та кричали на нього.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є матірю відповідача ОСОБА_5 Дитина з народження проживала з батьками в неї, пізніше вони розлучились і дочка вдруге вийшла заміж та виїхала в місто Вишневе, крім ОСОБА_6 вона має ще двох дочок. Дочка та її чоловік нормально відносяться до ОСОБА_6. ОСОБА_2 намовляє дитину проти матері, і через те у них виникають конфлікти.

Суд, вислухавши позивача, відповідача та її представника, представника третьої особи, малолітнього ОСОБА_6, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ТП № 025483, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис за № 9 (а.с. 6).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ТП № 021012, виданого 11 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (а.с. 7).

Відповідно до довідок № 1094 від 15 травня 2018 року та № 2850 від 11 червня 2018 року виданих виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28 лютого 2003 року по даний час, веде власне господарство та обробляє земельну ділянку площею 0,12 га (а.с. 8-9).

Згідно довідки характеристики № 2835 від 07 червня 2018 року виданої виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, скарг від сусідів та компрометуючих даних на нього в селищну раду не надходило (а.с. 10).

Довідками № 29 від 11 травня 2018 року та № 33 від 01 червня 2018 року Попільнянської гімназії № 1 Попільнянської селищної ради Житомирської області визначено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, дійсно навчається в 6-А класі Попільнянської гімназії № 1 по даний час, в період з квітня 2018 року батько ОСОБА_2 дійсно цікавився навчанням сина ОСОБА_6 та відвідував гімназію (а.с 11, 13).

Відповідно до характеристики на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, виданої Попільнянською гімназією № 1 Житомирської області, ОСОБА_6 навчається у даному навчальному закладі протягом двох місяців. В учнівському колективі адаптувався швидко та безболісно. До навчання ставиться відповідально, своєчасно готує домашні завдання. Активно працює на уроках. Навчається в повну міру своїх сил, має схильність до предметів гуманітарного циклу. Має добрий загальний розвиток. До вчителів та дорослих ставиться з повагою. До доручень ставиться відповідально. Батько цікавиться навчанням дитини та приділяє належну увагу вихованню сина. Надає допомогу класному керівнику (а.с. 12).

Як вбачається з ОСОБА_4 обстеження умов проживання від 19 червня 2018 року, було проведено обстеження умов проживання в будинку за адресою: смт. Попільня, вулиця Космонавтів, 48, Житомирської області, для дитини виділено окрему кімнату для відпочинку, сну та підготовки уроків. ОСОБА_8 перебуває на повному утриманні та вихованні батька. До матері їздить у вихідні дні та під час канікул. Забезпечений шкільним приладдям, сезонним одягом, взуттям. Члени комісії прийшли висновку, що у будинку створено всі належні умови для виховання та утримання дитини. В ході бесіди встановлено, що дитина виявила бажання проживати в сімї батька ОСОБА_2. На момент обстеження ОСОБА_6 мав здоровий вигляд, був веселий, вільно спілкувався з працівниками служби та співмешканкою батька (а.с 14).

В судовому засіданні встановлено факт нанесення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_6 з боку матері ОСОБА_5 в місті Вишневе, вулиця Л. Українки, 86, Київської області, що підтверджується поясненнями самого малолітнього, довідкою Попільнянської ЦРЛ від 07.03.2018 року (а.с. 47) та висновком № 6/10 Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області (ЖЕО № 670 від 07.03.2018 року).

Позивач сплачує аліменти на утримання сина, але має невелику заборгованість по аліментах, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Попільнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 11 липня 2018 року за № 3827, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за ОСОБА_2 за весь період становить 16 245 гривень 65 копійок (а.с. 49-53). Проте вказане не впливає на визначення місця проживання дитини, крім того позивач зобовязується найближчим часом погасити дану заборгованість.

Згідно Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, виданого Попільнянською РДА Житомирської області 16 серпня 2018 року за № 1231/02-14, Орган опіки та піклування райдержадміністрації прийшов до висновку, що на даний час є недоречним визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, у звязку з тим, що дитина проживає за спільною згодою між батьками, у батька і в той же час спілкується з матірю, а мати приймає участь у вихованні та оздоровленні сина (а.с. 45-46).

У даному висновку Орган опіки та піклування не вирішив спір між батьками про місце проживання дитини і тому позивач ОСОБА_2 звернувся до суду для вирішення даного питання.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

В судовому засіданні 02.11.2018 року малолітній ОСОБА_6 висловив свою думку, що йому краще проживати з батьком ОСОБА_2

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір'ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач позитивно характеризуються, працює неофіційно. Характеризуючих даних в матеріалах справи на відповідача ОСОБА_5 немає.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов'язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також ураховуючи особливу прихильність ОСОБА_6 до батька, бажання дитини та фактичне місце проживання дитини з батьком, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, постійним місцем проживання батька ОСОБА_2.

У теперішній час, мешкаючи з батьком, ОСОБА_6 залишився проживати у звичному для нього середовищі, він продовжує відвідувати свою школу, спілкуватися зі своїми однокласниками. Син має тісний зв'язок із батьком. Натомість стосунки з матірю є напруженими, про що зазначила сама відповідачка в суді. У випадку зміни місця проживання малолітньої дитини, йому може бути нанесена психологічна травма.

Крім того відповідач в березні 2018 року сама надала позивачу всі документи відносно сина ОСОБА_6, і дитину перевели для навчання до Попільнянської гімназії № 1 Житомирської області, за місцем проживання позивача, таким чином відповідач погодилась на проживання сина з батьком.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що встановлення саме такого порядку проживання дитини призведе до налагодження стосунків між сином та матірю, які в теперішній час трохи погіршились.

Також вищевказане підтверджується і практикою Верховного Суду у спорах про визначення місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суди, під час розгляду справ щодо місця проживання дитини, насамперед повинні виходити з інтересів самої дитини. При цьому мають бути враховані сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає дитині можливість висловлювати свої думки і приділяє їм належну увагу. Розглядаючи справи щодо місця проживання дитини, суди враховують рівність прав матері та батька і беруть до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Визначено, що під забороною розлучення дитини з матірю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати думки і приділяє їм належну увагу.

З досягненням віку 10 років у дитини зявляється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обовязковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що є всі підстави для задоволення позову.

Керуючись Конвенцією про права дитини; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 141, 150, 153, 155, 160-161 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської РДА Житомирської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, за адресою: смт. Попільня, вулиця Космонавтів, 48, Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_12