Провадження № 2з/201/81/2018
УХВАЛА

02 березня 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дніпровської міської ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дніпровської міської ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень.

28 лютого 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,100 га (кадастровий номер :03:084:0056) по вул. Писарєва у м. Дніпрі з реєстраційним номером нерухомого майна 101. Також зазначила, що ухвалою судді 09.01.2018 року був накладений арешт на вказане майно, проте, не зважаючи на заборону відчуження, вказане майно було продане відповідачем, тому позивач має всі підстави вважати, що воно може бути відчужене, що може зробити неможливим виконання рішення суду. Тому просила суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,100 га (кадастровий номер :03:084:0056) по вул. Писарєва у м. Дніпрі з реєстраційним номером нерухомого майна 101, зареєстроване за ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, із забороною будь-яких реєстраційних дій щодо виникнення, переходу або припинення права власності на вказану земельну ділянку, а також заборонити ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо забудови земельної ділянки площею 0,100 га (кадастровий номер :03:084:0056) по вул. Писарєва у м. Дніпрі, оскільки зазначене майно є предметом спору за позовом, в якому позивач просить визнати рішення відповідачів по справі з приводу зазначеної земельної ділянки протиправними та їх скасування, а також та є велика вірогідністю того, що в разі не вжиття даних заходів відповідачами по справі можуть бути вжиті заходи щодо відчуження або забудови спірної земельної ділянки з метою недопущення реального поновлення його права на земельну ділянку, а також з метою забезпечення в майбутньому виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимоги.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого слід дійти висновку за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, в звязку з чим накласти арешт на земельну ділянку площею 0,100 га (кадастровий номер :03:084:0056) по вул. Писарєва у м. Дніпрі з реєстраційним номером нерухомого майна 101, зареєстрованою за ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, із забороною будь-яких реєстраційних дій щодо виникнення, переходу або припинення права власності на вказану земельну ділянку, а також заборонити ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо забудови земельної ділянки площею 0,100 га (кадастровий номер :03:084:0056) по вул. Писарєва у м. Дніпрі, оскільки зазначене майно є предметом спору за позовом, в якому позивач просить визнати рішення відповідачів по справі з приводу зазначеної земельної ділянки протиправними та їх скасування, а також є велика вірогідністю того, що в разі не вжиття даних заходів відповідачами по справі можуть бути вжиті заходи щодо відчуження або забудови спірної земельної ділянки з метою недопущення реального поновлення прав позивача на зазначену земельну ділянку. Також слід зазначити, що накладення арешту на майнові права відповідачів, є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду та унеможливить їм здійснити дії щодо відчуження вище зазначеного майна, та інші протиправні дії, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору про визнання протиправними та скасування прийнятих відповідачами по справі рішення щодо предмету спору, крім того заходи забезпечення позову вживаються судом в межах позовних вимог заявлених позивачем, отже накладення арешту на вищезазначене майно є відповідним та співмірним заходом для забезпечення даного позову.

З урахуванням вище викладеного слід дійти висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі матимуть можливість здійснити відчуження майна, що є предметом даного спору на користь інших осіб чи вчинити будь-які інші дії щодо зазначеного майна, тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, так як у сторони спору (відповідачів) до його вирішення наявна можливість розпорядитися об'єктом прав, що їм належать, в звязку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, в звязку з чим не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і зясування обставин та ін., всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися по суті, в звязку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження..

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,100 га (кадастровий номер :03:084:0056) по вул. Писарєва у м. Дніпрі з реєстраційним номером нерухомого майна 101, зареєстрованою за ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, із забороною будь-яких реєстраційних дій щодо виникнення, переходу або припинення права власності на вказану земельну ділянку.

Заборонити ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо забудови земельної ділянки площею 0,100 га (кадастровий номер :03:084:0056) по вул. Писарєва у м. Дніпрі.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набрала законної сили 02 березня 2018 року.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.С. Федоріщев