РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.

з участю:

позивача-відповідача - ОСОБА_1

представника позивача-відповідача - ОСОБА_2

відповідача-позивача - ОСОБА_3

представника відповідача-позивача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном.

ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_3 таким що втратив право користування житловим приміщнням, а саме квартирою АДРЕСА_2 і примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до адресної картки, виданої управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, у даній квартирі мають право проживати троє людей, а саме ОСОБА_5 ( онук), ОСОБА_6 ( донька) та відповідач ОСОБА_3.

Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, із грудня 2016 року по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється, а тому втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин, а також у зв'язку із відмовою сплачувати комунальні послуги.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за ним, чим об'єктивно порушуються його права.

ОСОБА_3 в даному провадженні звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та просив зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_2 шляхом вселення його у квартиру.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що місце його проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2, де проживав з 2013 року разом із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_1 усілякими можливими способами вчиняє перешкоди у користуванні майном, зокрема, змінює замки (перша заміна замка відбулася в травні, в червні - друга, і відповідно в липні - третя заміна замка), у зв'язку з чим він позбавлений можливості користуватися майном.

ОСОБА_1 фактично примусово виселив його з дому, в квартиру не пускає чим порушує його право на користування майном, де зареєстроване його місце проживання. Відповідач контактувати з ним не бажає, врегулювати спір в позасудовому порядку не погоджується.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 підтримав позов в межах доводів позовної заяви та просив задовольнити. Пояснив, що з грудня 2016 року відповідач у спірній квартирі не проживає, з квартири він його не виганяв. У червні 2017р. відповідач зібрав свої речі в рюкзак та залишив квартиру. На даний час відповідач не є членом його сім'ї, добровільно знятися з реєстрації не бажає, тому звернувся до суду з позовом, який просив задовольнити.

Зустрічну позовну заяву не визнав. Просив відмовити у її задоволенні. Пояснив, що один раз в грудні 2016 року міняв замок у вхідних дверях.

Відповідач- позивач ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнав. Просив відмовити в його задоволенні. Підтримав зустрічний позов, який просив задовольнити. Пояснив, що в спірній квартирі він проживав до червня 2017 року. В наслідок конфліктів, які виникали між ним та ОСОБА_1 залишив спірну квартиру. Підтвердив, що колишня дружина давала йому ключі від вхідних дверей. Оскільки ОСОБА_1 неодноразово змінював замки у вхідних дверях в квартиру, вважає, що цим чиняться йому перешкоди в користуванні квартирою. Пояснив, що він приходить до дитини, дружина пускає його до квартири, де він проводить час, проте ввечері залишає квартиру.

Заслухавши пояснення позивача-відповідача, відповідача-позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупноситі, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право

вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.»

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до адресної картки, виданої управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради від 16.06.2017 р., у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.н., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7.

Подані до суду як докази Акти від 29.06.2017р.,29.07.2017р., суд вважає недостовірними доказами, так як одержані в порушення порядку, встановленому законом , оскільки складені позивачем ОСОБА_1, який не є посадовою особою уповноваженою на складання актів, зазначені в акті особи в судовому засіданні як свідки не допитувалися. (ч.1 ст. 78 ЦПК). Та такий доказ не є письмовим в розумінні положень ст. 95 ЦПК.

З оглянутих судом рахунків-повідомлень про оплату комунальних послуг вбачається, що вони виписуються на ім'я ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Сторонами не надано, а судом не встановлено доказів того, що в грудні 2016 року ОСОБА_3 залишив спірну квартиру. Крім того, судом не здобуто доказів на підтвердження доводів позивача що відповідачем чиняться йому перешкоди у володінні власністю.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає до задоволення за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 9 ЖК, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Доказами у цивільній справі відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

На підтвердження своїх доводів за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надав суду жодного достовірного доказу. Усні пояснення сторін не підтверджуються ніякими іншими доказами, та не узгоджуються між собою в частині чинення перешкод в користуванні квартирою в наслідок заміни ОСОБА_1 замка у вхідних дверях. Суду не вдалося встановити причину залишення ОСОБА_3 спірної квартири, та не встановлено доказів перешкоджання з боку позивача відповідачу в користуванні квартирою. Як було встановлено судом, зі слів відповідача-позивача, його колишня дружина давала йому ключі від вхідних дверей та постійно пускає в квартиру, коли він туди навідується, проте не залишається, причину цього відповідач суду не пояснив.

За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_4

Відповідач-позивач:ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 НОМЕР_1.

Суддя: О.В.Панас