Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 310/690/17 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
№ 22-ц/778/790/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива-плюс» про розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки та стягнення суми заборгованості з урахуванням пені,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 15.12.2005 року між ОСОБА_4 та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 6,3769 га, розташованої на території КСП «ЗОРЯ», Азовської сільської ради, кадастровий номер :01:00360067.

ОСОБА_4 земельна ділянка належала на праві власності, державний акт серії ЗП № 011655, строком оренди на 10 років. Дата державної реєстрації 31.03.2007 рік за № 32, реєстрація проведена через три роки після підписання договору, не сповістивши власника про строк дії договору. Позивач вказав, що відповідач відповідно до умов договору зобовязався виплачувати оренду плату: 800 кг фуражного зерна, 400 кг. промислового зерна, 100 кг насіння. Розмір орендної плати нормативної оцінки землі не відмічено орендатором в порушення норм закону. Виплати орендної плати повинна відбуватися з 01 вересня по 01 грудня цього року. Передача продукції та представлення послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. Позивач вказав, що розмір орендної плати може переглядатися щорічно за згодою сторін. Позивач вказав, що за період дії договору, орендар порушив договірні умови, а саме: несвоєчасна оплата оренди, не повністю виплачена оренда плата щорічно; не дотримання наказу № 92 п. 1 по виплаті орендної плати у розмірі 3 % від вартості земельного паю, не врахування інфляції та інше. Позивач вказав, що вона діяла по довіреності від ОСОБА_4 Позивач вказав, що в 2013 році відповідач не розрахувався за орендну землі своєчасно та не в повному обсязі. 27.06.2014 року було виплачено 980, 25 грн., сума у розмірі 345 грн. не була виплачена. Відповідно до даних Держгеокадастру від 28.11.2016 року, вартість 1 га сільхозугіддя по КСП «Зоря» становить 23668,07 грн., а в оренді знаходиться 6,3769 га., що відповідно становить 150928,91 грн., а орендна плата становить відповідно становить 4527,86 грн. Позивач вказала, що зверталися до відповідача з метою розірвання договору у звязку з несвоєчасною оплатою орендної плати. У 2015 році вказана земельна ділянка була передана іншому орендарю «Белун-Агро» без повідомлення та погодження з власником земельної ділянки. Позивач вказав, що 06.11.2015 року ОСОБА_4 померла, та залишила заповіт, на підставі якого 18.08.2016 року позивач отримала свідоцтво на право власності за заповітом на вказану земельну ділянку. Позивач вказала, що станом на 01.01.2016 року вартість 1 га становила 34472,52 грн., а вартість її земельної ділянки становила 226204, 71 грн., а отже оренда плата становила 6786,14 грн. Позивач вказала, що за її підрахунками оренда плата за період з 2012 року по теперішній час становить 9000 грн. та борг 345 грн., за 2013 рік з розрахунку 1 % за кожен день прострочки несвоєчасної орендної плати.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, розірвати договір оренди земельної ділянки, повернути земельну ділянку та стягнути суму заборгованості з урахуванням пені.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива-плюс» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.12.2005 року, повернення земельної ділянки, площею 6,3769 га за кадастровим номером :01:003:0067 та стягнення суми заборгованості з урахуванням пені у розмірі 7951,10 грн. - задовольнити частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива-плюс» на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 30,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до державного акту на земельну ділянку від 14.10.2003 року ОСОБА_4 спадкодавцеві, яка була родичкою позивача, належала земельна ділянка, розміром , 6,3769 га., розташована за адресою: ДП № 16 п.331 КСП « Зоря» Луначарської сільської ради. Згідно договору оренди землі від 15 грудня 2005 року, який пройшов державну реєстрацію 31.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ Агрофірма « Нива-плюс», ОСОБА_4 надала в оренду відповідачу земельну ділянку, яка належала їй на підставі вищевказаного державного акту строком на 10 років.

ОСОБА_4 померла 06.11.2015 року, але спадщина була прийнята позивачем та відповідно до свідоцтва про право спадщину за заповітом від 18.08.2016 року, виданого Бердянською державною нотконторою, позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 6, 3769 га, розташованої за адресою: ДП № 16 п.331 КСП « Зоря» Луначарської сільської ради в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

В договорі оренди землі, укладеному між власником земельної ділянки ОСОБА_4 та ТОВ Агрофірма «Нива-плюс», який не оспорювався сторонами, зокрема, у п.40, зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов договору або розірвання договору.

Аналогічним чином питання наслідків правонаступництва у відносинах з оренди землі вирішуються і у чинному законодавстві.

Так, за положеннями ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вимагаючи розірвання договору оренди, позивач посилалася на те, що відповідачем порушуються умови договору щодо сплати орендної плати, не виконувалися рекомендації Указу президента щодо узгодження вартості орендної плати з розміром вартості земельного паю, а крім того порушені умови використання земельної ділянки за призначенням, вона передавалася у суборенду, орендарем не сплачувалися податки до бюджету тощо.

Натомість, як зазначала позивач, вона отримала земельну ділянку у спадщину та має сплатити за це прибутковий податок, тому сподівається, що якщо вона передасть земельну ділянку в оренду іншому орендареві, то той буде своєчасно оплачувати орендну плату та допоможе у сплаті податку.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п. 9 вищевказаного договору оренди орендна плата вноситься з першого вересня по перше грудня кожного поточного року, а розмір орендної плати сплачується орендарем у натуральному вигляді сільськогосподарською продукцією, а саме: 800 (вісімсот) кілограмів фуражного зерна; 400 (чотириста) кілограмів продовольчого зерна; 100 (сто) кілограмів соняшнику.

Досліджуючи доводи позивача, суд першої інстанції встановив, що орендна плата здійснювалось відповідачем також і у грошовій формі, хоча це і не було передбачено умовами договору, але не заперечувалося (було узгоджено) сторонами договору та відповідало вимогам Закону України «Про оренду землі». При цьому як позивач так і попередній власник земельної ділянки проти цього не заперечували.

Орендна плата відповідно до ст. 22 Закону України «Про оренду землі» справляється у грошовій формі, але за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Відтак визначення та отримання орендної плати за домовленістю сторін не суперечить закону.

У позові позивач не заперечує, що отримувала орендну плату, в тому числі за довіреністю за 2013-2016 роки., посилається на те, що орендна плата сплачувалася неповністю, оскільки вона вважає, що розмір орендної плати повинен бути більший ніж той, що вказаний в договорі, а саме повинен бути не менш 3 (трьох) відсотків від вартості земельної ділянки на момент сплати орендної плати.

Визначаючи такий розмір орендної плати, позивач посилається на Указ № 92/2002 року Президента України від 2.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Відповідно до п.1 цього указу визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Натомість, як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначений указ носив рекомендаційний характер, та не міг бути самостійною підставою для зміни розміру орендної плати.

Досліджуючи доводи позивачки про порушення договору в частині отримання орендної плати, суд першої інстанції встановив, орендна плата за 2014, 2015, 2016 роки сплачена у повному обсязі у розмірі, встановленому у п.9 договору оренди, замість натуральної форми оплати, частково здійснювалась орендна плата у грошовій формі, де натуральна перерахувалась у грошову, вартість продукції враховувалася на момент сплати орендної плати.

Підтвердженням сплати орендної плати за ці роки відповідачем є відомості ТОВ Агрофірма "Нива-плюс" на видачу орендної плати у натуральній формі та копії видаткових касових ордерів про сплату орендної плати у грошовій формі.

Стосовно відомості про отримання орендної плати за 2014 рік в натуральній формі, позивач ОСОБА_3 стверджувала, що в відомості за 2014 рік про отримання борошна в кількості 100 кг, підпис у відомості не належить спадкодавцеві ОСОБА_4, але, як правильно визначив суд, цей довід не знайшов свого підтвердження.

Таким що не тягне розірвання договору та є безпідставним суд першої інстанції правомірно визнав довід про те, що нарахування орендної плати здійснювалося без урахування індексів інфляції.

Так, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з того, що відповідно до п.10 договору оренди землі від 15.12.2005 року обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Разом з тим, встановивши, що за 2014 рік, орендар за договором оренди, який є предметом спору, дійсно несвоєчасно сплатив орендну плату, мала місце прострочка виплати 30 днів, кінцевий розрахунок фактично мав місце не 1 грудня 2014 року, а 31 грудня 2014 року, тобто прострочка складала, 30 днів, суд правомірно стягнув пеню за зазначений період. Так, відповідно до п.14 договору оренди у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором сплачується пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Також суд правильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені за прострочку сплати орендної плати в 2013 році у звязку з тим, що відповідач заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

За ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України, зокрема, згідно з п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України у разі систематичної несплати орендної плати.

З посиланням на чинне законодавство та усталену судову практику, суд першої інстанції правильно виходив з того, що систематичність несплати орендної плати. яка надавала б підстави для розірвання договору оренди не встановлена, а відтак відсутні підстави для розірвання договору оренди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не були запропоновані зміни договору у звязку зі зміною власника зальної ділянки, також не є підставою для розірвання договору оренди.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23.02.2018 р.

Головуючий:

Судді: