Провадження № 2/679/96/2018
Справа № 679/681/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2018 року м.Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Базарника Б.І.,
секретар судового засідання: Ясенчук С.Ю.,
за участі представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
номер справи: №679/6813/17
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин в порядку дистанційного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області в особі Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області в особі Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції у Хмельницькій області (далі за текстом ГУНП в Хмельницькій області в особі Нетішинського ВП Славутського ВП та/або відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі за текстом відповідача-2), про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування.
10 серпня 2016 року Нетішинським міським судом була винесена ухвала, якою надано дозвіл на проведення обшуку квартири №30, що по вул.Будівельників, 12 у м.Нетішин, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якій зареєстрований та проживає позивач, з метою відшукування та вилучення знаряддя та засобів кримінального правопорушення, а також документів та інших предметів злочинної діяльності, які мають доказове значення для встановлення істини по досудовому розслідуванню, що здобуті та використовувались у незаконній діяльності. 26 серпня 2016 року у належному позивачу на праві спільної сумісної власності житлі був проведений, на його думку, незаконний обшук. В подальшому, зі слів слідчого позивачу стало відомо про закриття кримінального провадження через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.241 КК України.
ОСОБА_3 вважає, що внаслідок незаконного внесення відомостей в ЄРДР та незаконно проведеного обшуку у належному на праві власності житлі, йому завдана моральна шкода, яка полягає у психічних та фізичних переживаннях від незаконних дій відповідача-1. Під час проведення обшуку позивач відчув сильний душевний дискомфорт, безпідставне відчуття сорому та незручності. Вказує, що незаконними діями працівників поліції також була завдана шкода його діловій репутації, честі та гідності, адже свідками прибуття працівників поліції для обшуку були його брат, мама та сусіди. Після проведення обшуку його сусіди та деякі знайомі перестали з ним вітатись, зазначаючи що він здійснює нібито незаконну підприємницьку діяльність і доказом цього є проведений у його житлі обшук. ОСОБА_3 зазначає, що зазнав також додаткових моральних страждань, оскільки про обшук дізнались також його мама та дружина, відносини з якими він дуже ціную, тому їх моральні переживання додали йому додаткових переживань, він втратив сон на тривалий час. Позивач вказує, що його моральні переживання є стійкими і потребують значних зусиль для відновлення. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 100000 гривень.
На підставі вищевказаного, посилаючись на норми ст.55 Конституції України, ст.ст.15, 16, 23, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 100000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.
12.07.2017 року на адресу суду надійшли заперечення на позов ОСОБА_3 від представника відповідача-2 Державної казначейської служби України (а.с.18-19), зі змісту яких вбачається, що останній позов не визнав та вважає, що згідно із своїми функціональними обов'язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. зазначив, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, згідно з яким забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Представник відповідача-2 зазначив, що оскільки, як випливає зі змісту позову ОСОБА_3, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів.
Стосовно посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» представник у своїх запереченнях послався на ст.ст.1, 2 вказаного Закону та зазначив, що у разі закриття справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. Представник відповідача-2 звернув увагу на те, що відповідно до положень КПК України, саме суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції вправі порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання. Вважає, що порушення кримінальної справи відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях, а отже і вирішення питання щодо відсутності вини могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи.
На підставі вказаного, представник відповідача-2 відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, справу слухати за відсутності представника Державної казначейської служби України.
19.09.2017 року на адресу суду надійшли заперечення та відзив на позов ОСОБА_3 від представника відповідача ГУНП в Хмельницькій області (а.с.38-39, 58-59) зі змісту яких вбачається, що останній позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необгрунтованими з наступних причин. Представник вважає, що позиція ОСОБА_3 щодо незаконності проведення в ході кримінального провадження обшуку у його квартирі є хибною, оскільки, обшук жодним компетентним органом незаконним не визнавався, працівниками поліції обшук здійснювався згідно чинних норм КПК України, ухвала Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.08.2016 року також не визнавалась незаконною. Разом з тим, на думку представника відповідача-1, суд мав достатньо підстав для винесення ухвали про дозвіл на проведення обшуку, оскільки на земельній ділянці №2 площею 1,5354 га за адресою: м.Нетішин, вул.Промислова та квартирі №30, що по вул.Будівельників, 12 у м.Нетішин, за місцем проживання ОСОБА_3, могли знаходитися знаряддя та засоби кримінального правопорушення, а також документи та інші предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення по кримінальному провадженню та для встановлення істини по досудовому розслідуванню, що здобуті та використовувались у незаконній діяльності.
Також у своїх запереченнях представник відповідача-1 посилається на роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5), згідно з яким моральна шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи викладені обставини справи представник ГУНП в Хмельницькій області вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3, є безпідставними, оскільки будь яких протиправних дій з боку органів досудового розслідування чи суду не вчинялось, а доказування не може грунтуватися на припущеннях. Водночас, на думку відповідача-1, позивач не надав жодних доказів на підтвердження отримання ним моральних переживань, страждань, що начебто стало наслідком протиправних дій з боку органів досудового розслідування. У зв'язку з цим вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та необгрунтованими, а відтак відсутні законні підстави для задоволення позову.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов ОСОБА_3 підтримав, навів обґрунтування аналогічні зазначеним в позові та просив його задовольнити повністю.
Представник ГУНП в Хмельницькій області в особі Нетішинського ВП Славутського ВП ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні змісту поданих письмових заперечень, позов ОСОБА_3 не визнав, просив вімовити в його задоволенні в повному обсязі.
Представник відповідача-2 в судове засідання не зявився, згідно поданих заперечень на позов просив справу слухати за його відсутності.
Ухвалою суду від 20.06.2017 року прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до розгляду та відкрито провадження у даній справі.
Відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 14.12.2017 року ухвалено судові засідання у даній цивільній справі проводити в режимі відеоконференції.
Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п.9 Розділу VII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами загального позовного провадження, що передбачено новою редакцією ЦПК України.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов наступних висновків.
Ухвалою Нетішинського міського суду від 10 серпня 2016 року надано дозвіл на проведення обшуку земельної ділянки під номером 2, відповідно до схеми поділу території піонерної бази, за адресою: м.Нетішин, вул.Промислова, яку орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_3, та квартири №30, що по вул.Будівельників, 12 у м.Нетішин, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якій зареєстрований та проживає позивач, з метою відшукування та вилучення знаряддя та засобів кримінального правопорушення, а також документів та інших предметів злочинної діяльності, які мають доказове значення для встановлення істини по досудовому розслідуванню, що здобуті та використовувались у незаконній діяльності (а.с.40-41).
На підставі вищевказаної ухвали суду 25 серпня 2016 року у належному позивачу на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1,співробітниками Нетішинського ВП Славутського ВП був проведений обшук, про що складено протокол зі змісту якого вбачається, що зазначені в ухвалі суду речі не виявлено.
Водночас,суд завуважує, що дані про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР по факту здійснення невстановленими особами діяльності з виробництва деревного вугілля з порушенням спеціальних правил виробництва, повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні нікому не вручалось, у тому числі ОСОБА_3
В ході судового розгляду справи допитано свідка ОСОБА_10 яка зазначила, що являється працівником банку та співпрацює з позивачем щодо його діяльності як приватного підприємця. Вказала, що позивач був завжди усміхненим та життєрадісним, але після проведення влітку 2016 року обшуку в його житлі, останній став дуже дратівливим від обговорень в соціальних мережах, сусіди перестали вітатись з ним, 6 місяців ОСОБА_3 був пригнічений та переживав за матір, яка стала свідком проведення обшуку та з тих пір почала хворіти.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав покази, що позивач є його молодшим братом. Як і свідок ОСОБА_10, ОСОБА_4 підтвердив пригнічений та дратівливий стан позивача після проведення в його житлі обшуку влітку 2016 року.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Право на відшкодування шкоди за рахунок держави закріплено у ст.ст.56, 62 Конституції України та положеннях ЦК України (ст.ст.1166, 1167, 1176).
Позивач свій позов обґрунтовує тим, що внаслідок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та проведеного співробітниками поліції обшуку в його житлі, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у психічних та фізичних переживаннях, відчутті сильного душевного дискомфорту, безпідставному відчутті сорому та незручності, шкоді його діловій репутації, честі та гідності.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).
Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до положень цього Закону (ст.ст.1-4, 12) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Водночас, суд зауважує, що проведений у житлі позивача обшук не визнавався незаконним, оскільки ухвала слідчого судді від 10 серпня 2016 року, якою надавався дозвіл на його проведення оскарженню не підлягає. Крім того, постановляючи дану ухвалу слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованих підстав вважати, що за місцем проживання ОСОБА_3 можуть знаходитись знаряддя та засоби кримінального правопорушення, а також документи та інші предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення по кримінальному провадженню та для встановлення істини по досудовому розслідуванню, що здобуті та використовувались у незаконній діяльності.
Згідно ч.1 ст.234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Відповідно до ч.5 ст.236 КПК України, обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку.
Водночас, позивач та його представник не навели суду належних обґрунтувань, які б вказували на незаконність провадення обшуку за ухвалою слідчого судді, а їх посилання на те, що під час обшуку нічого знайдено не було, та на постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (при цьому підозра в даному кримінальному провадженні останньому не оголошувалась), не є підставою для визнання обшуку незаконним.
Оскільки у даній справі підставою для відшкодування шкоди є внесення відомостей про кримінальне правопрушення в ЄРДР за фактом, а не відносно позивача, та проведення співробітниками поліції санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді, суд приходить до висновку, що відсутні спеціальні підстави для застосування ст.1176 ЦК України.
Статтю 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
З урахуванням загальних положень відшкодування шкоди під час вирішення спорів за ст.ст.1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно з п.3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, на які він посилається як на такі, що завдали йому душевних страждань та переживань, а також не підтверджено доказами самого факту наявності у нього душевних страждань та переживань у звязку з наявністю таких обставин.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За правилом ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи те, що позивач не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на думку позивача, внаслідок внесення відомостей про кримінальне правопрушення до ЄРДР та проведення співробітниками поліції санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді, а також наявності причинного звязку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, то суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.
У відповідності з ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати у даній справі компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 133, 141, 209-250, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
У позові ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області в особі Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони у справі №679/6813/17:

Позивач: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 30100);

Відповідачі: Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області в особі Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції у Хмельницькій області (адреса місцезнаходження: вул.Зарічанська, 7, м.Хмельницький, 29017); Державна казначейська служба України (адреса місцезнаходження: вул.Бастіонна, 6, м.Київ, 01601).

Повний текст судового рішення складено 02.11.2018.

Суддя Б.І. Базарник