Справа № 316/351/18
Провадження № 2/316/426/18
"02" квітня 2018 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:
головуючого судді: Капустинського М.В.,
за участю секретаря судового засідання: Терещенко О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Енергодарі у спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у звязку відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, -
До Енергодарського міського суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 (надалі представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_2 (надалі позивач)з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4(надалі відповідачі), треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, в якій зазначаючи на те, що відповідачі з 2010 року не мешкають у спірній квартирі без поважних причин, житлом не користуються, просить суд: визнати відповідачів, такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №141 в будинку №18 по вулиці Набережна в місті Енергодарі Запорізької області
Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідачів, не заперечують проти розгляду справи в порядку заочного провадження.
Третя особа: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради - надали заяву про розгляд справи за відсутності свого представника.
Представник третьої особи: КП «ПКВ» - до суду не заявились, заяв про перенесення слухання справи до суду не надали.
Відповідачі у судове засідання не з'явились, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, заяв про зміну місця проживання, відзив або заперечень на позовну заяву до суду не надали.
Враховуючи приписи ст.ст. 131, 223, 280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній доказів за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку:
Відповідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно приписів ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що згідно відомостей з сектору реєстрації Енергодарської міської ради, в квартирі №141 будинку за №18 в м.Енергодар Запорізької області окрім позивача, за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 08.06.1990 року. Позивач, на підставі ордеру, всилився в квартиру разом з дружиною та дітьми та є наймачем квартири АДРЕСА_1.
Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.163 Житлового кодексу Української РСР (зі змінами та доповненнями), у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Згідно частин 1 та 2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР (зі змінами та доповненнями), члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Згідно положень ст.71 Житлового кодексу Української РСР (зі змінами та доповненнями), при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР (зі змінами та доповненнями), визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Право на звернення з таким позовом мають особи, яким належить право постійного користування цим жилим приміщенням (наймач, члени сім'ї наймача), в тому числі і ті з них, які зберігають це право як тимчасово відсутні.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності щодо жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
З досліджених доказів судом встановлено факт не проживання відповідачів у спірній квартирі понад встановлений законом строк, який не спростовано стороною відповідачів, суд вважає, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 82, 131, 223, 247, 258, 259, 280, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
Вимоги позовної заяви - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №141 в будинку №18 по вулиці Набережна в місті Енергодарі Запорізької області
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року)
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: М. В. Капустинський