Постанова

Іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 404/6532/16-ц

провадження № 61-3470 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7;

представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів:

Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Чельник О. І.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 1 квітня 2013 року між нею та

ОСОБА_6 укладено договір позики, згідно з умовами якого останній отримав у борг 14 тис. доларів США на строк до 1 грудня 2013 року, про що складено розписку, а ОСОБА_7 поручився за належне виконання умов договору.

Зобов'язання за договором позики ОСОБА_6 виконав частково, повернувши 23 листопада 2016 року 2 800 доларів США. Інша сума позики у визначений договорі строк не повернута.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути із відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 11 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України становить 286 160 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 2 грудня 2016 року у складі судді Павелко І. Л. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 286 160 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 не виконав свої зобов'язання за договорами позики

від 1 квітня 2013 року, тому стягнув суму боргу з урахуванням офіційного курсу долара США станом на день ухвалення судового рішення. Крім того, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_7 є поручителем за договором позики, тому в цій частині у задоволенні позову відмовив.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 2 грудня 2016 року змінено та зменшено розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з 286 160 грн до 84 857 грн 33 коп. У решті рішення районного суду залишено без змін.Вирішено питання розподілу судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи суму боргу, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_6 довів належними та допустимими доказами часткове повернення суми боргу, тому залишок боргу становить 3 216, 73 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України становить 84 857 грн 33 коп.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково взяв до уваги квитанції про часткове повернення суми боргу у розмірі 84 571 грн

17 коп., оскільки вони стосуються інших грошових правовідносин між сторонами, а не спірного договору позики від 1 квітня 2013 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України

від 24 лютого 2016 року справа № 6-50цс16, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи суму боргу, апеляційний суд, належним чином дослідивши подані сторонами докази, давши їм належну правову оцінку згідно з вимогами статті 212 ЦПК України

(2004 року), дійшов до правильного висновку про те, що залишок боргу за договором позики від 1 квітня 2013 року становить 3 216, 73 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України становить 84 857 грн 33 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом під час визначення розміру заборгованості помилково враховано суми в погашення боргу, які стосувались інших грошових зобов'язань, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач не надала належних доказів того, що між сторонами існували інші договірні зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк