АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2858/14-ц Номер провадження 22-ц/786/647/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Гальонкіна С.А., при секретарі: Гнатюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року у справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою до ОСОБА_2. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 28.11.2017 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н від 28.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 13.02.2014 р. утворилась заборгованість в сумі 23883,19 грн. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 3868,83 грн., яка була задоволена судовим наказом виданим Октябрським районним судом м. Полтави від 29.08.2008 року. В зв'язку з чим, позивач прохав стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2007 року у сумі 21515,08 грн. та судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ПАТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, судом неповно з'ясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, та посилається на те, що останній взяв 28.11.2007 року кредит в банку, та до цього часу заборгованість по ньому не погасив, кошти банку не повернув.

Судовим наказом судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.08.2008 року №2-н-2585/08 було стягнуто з ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором заборгованість в сумі 3868,83 грн. (3000 грн. тіло кредиту та 868.83 грн. проценти), яка утворилася станом на 28.07.2008 року. Даний судовий наказ набрав чинності 19.11.2008 року та є чинним до даного часу. Відповідач щодо судового наказу своєї позиції в поданих до суду письмових заявах не зазначав, доказів його оскарження не подавав.

По справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку №1551/1552 комісійної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи, складеного 30.11.2017 року, за підписом старшого судового експерта А.В. Гритченко, судового експерта Ю.Ю. Сілакової з Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_2 у розділі «Клієнт» графі «Підпис» у заяві про видачу кредиту від 28.11.2007 року, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_2, а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції враховуючи, що з наданих позивачем доказів, вбачається, що останній не підписував кредитний договір №б/н від 28.11.2007 року з ПАТ КБ «Приватбанк», коштів не отримував, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 81, 89 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину на його вчинення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 1 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що 28.11.2017 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н від 28.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Доводи відповідача про не укладення договору та не отримання коштів, з якими погодився суд першої інстанції виходячи з висновку комісійної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи, на думку колегії суддів не можуть братися до уваги та спростовуються наданими позивачем доказами. Так, судом першої інстанції в основу своїх висновків покладено висновок експертизи, при цьому не взято до уваги інших доказів та не наведено відповідних мотивів їх відхилення чи спростування.

На думку колегії суддів, факт наявності чинного судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача за спірним кредитним договором, не оскарження його останнім, свідчить проте, що відповідач мав вільне волевиявлення на укладання договору, а тому між сторонами виникли зобов'язання за кредитним договором. За таких обставин дії відповідача, слід розцінювати як намагання уникнути відповідальності за невиконання зобов'язання, при цьому між ними і вибраним способом захисту свої прав, відсутній послідовний логічний зв'язок. Доводи позивача в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем тіло кредиту до даного часу позивачу не повернено, а тому за таких обставин вимога банку про стягнення процентів за користування кредитом за період з 28.07.2008 року по 13.02.2014 року є правомірною.

Так, відповідно до заяви про отримання кредиту, яка підписана ОСОБА_2, вбачається, що базова процентна ставка за кредитом становить 24% річних, які нараховуються на не погашену суму кредиту виходячи з розрахунку 360 днів в році.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню на суму - 3960 грн., а не 12903,19 грн., як розраховано позивачем. Колегія суддів не погоджується з розрахунком позивача, оскільки він не відповідає умовам договору, зокрема останніми для розрахунку взято наростаючу загальну суму заборгованості за кредитом, а не суму кредиту, яка є непогашеною (3000 грн.).

За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобов'язання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Виконання зобов'язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов'язань.

Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи те що, сума нарахованої банком неустойки ( пені та штрафу) значно перевищує розмір збитків, колегія суддів приходить до висновку, про зменшення суми неустойки до 1500 грн., що відповідає половині суми непогашеного кредиту.

Крім того, з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 152,25 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»- задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 накористь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2007 року, у загальному розмірі - 5460 грн., яка складається з: 3960 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом та 1500 грн. - заборгованості за неустойкою, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 152, 25грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Л.М. Хіль /підпис/ С.А. Гальонкін

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: