РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого у справі судді - Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить:

-визнати недостовірною та такою, що наносить шкоду честі та діловій репутації ОСОБА_1 інформацію:

«Адвокату ОСОБА_1 було достеменно відомо про те, що вона надає неправдиві свідчення слідчому, що підтверджується відсутністю будь-яких реквізитів "рішення суду", на яке посилається адвокат ОСОБА_1 у своїх показаннях» та «Факт надання неправдивих свідчень адвокатом ОСОБА_1 зафіксовано висновком Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 20.05.2015 р. підписаного лейтенантом міліції ОСОБА_5 та затвердженого начальником Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6В.», викладену у заяві від 29.09.2015 до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ України в Харківській області, яка підписана ОСОБА_2;

«Також слідчий Лапко В.В. у фабулі вказує, що "невстановлена особа" вчинила самоуправні дії щодо мого будинку, проте у своїй заяві я прямо вказую на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, проникши в моє житло у невстановлений законом спосіб - це адвокат ОСОБА_1 (свідоцтво № 1780 від 29.08.2012 р., видане Харківською обласною КДКА, 61162, м. Харків, вул. Ньютона, 129-в, кв.З, тел....», викладену у скарзі до Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2016, вх. № 5751 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0002280, яка підписана ОСОБА_2;

«Я, гр-ка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляю про вчинення адвокатом ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні нею норм діючого законодавства, Правил адвокатської етики та присяги адвоката», «... вказані особи, на чолі з ОСОБА_1 здійснювали свої злочинні дії», «... проте в плани адвоката ОСОБА_1 ведення своєї професійної діяльності в межах правового поля не входить, тому вона надала перевагу насильницькому та протиправному проникненню в будинок...», «ОСОБА_1 не лише сама порушила закон, вдираючись до чужого помешкання, а й підбурила на порушення закону Осипова та іншого невідомого мені чоловіка», «Визначене повідомлення адвоката ОСОБА_1 є відвертою брехнею, завідомо неправдивими свідченнями...», «Таким чином, адвокат ОСОБА_1 порушила закон не лише коли організувала групу осіб, за допомогою якої проникла до домоволодіння, в якому я мешкаю, а й коли повідомила слідчому завідомо неправдиві свідчення щодо моєї особи та членів моєї сімї, та ввела його в оману стосовно наявності судових рішень, що регулюють взаємовідносини між мною та будь-ким», «Враховуючи викладене та те, що адвокат ОСОБА_1 під час вищеописаних, що мали місце 08.05.2015 за адресою: м. Харків, вул. Переїзна, 10, в своїй поведінці не дотримувалася принципів верховенства права, не дотримувалася законності, надавала правову допомогу своєму клієнту дуже дивним протизаконним шляхом, проникаючи в чуже житло без правових підстав, тобто порушила Конституцію та закони України, вела себе зухвало, грубо, скандалила в присутності маленької дитини, збрехала слідчому, підбурила інших осіб на вчинення протизаконних дій, чим прямо порушила присягу адвоката, підірвала авторитет адвокатури в цілому, грубо порушила Правила адвокатської етики та закони, тобто вчинила всі можливі дії, що свідчать про її велике бажання бути позбавленою права на зайняття адвокатською діяльністю», викладену у скарзі до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у Харківській області від 15.06.2015, яка підписана ОСОБА_2;

«адвокат ОСОБА_1 під час вищеописаних, що мали місце 08.05.2015 за адресою: м. Харків, вул. Переїзна, 10, в своїй поведінці не дотримувалася принципів верховенства права, недотримувалася законності, надавала правову допомогу своєму клієнту протизаконним шляхом, проникаючи в чуже житло без правових підстав, тобто порушила Конституцію та закони України, вела себе зухвало, грубо, скандалила в присутності маленької дитини, збрехала слідчому, підбурила інших осіб на вчинення протизаконних дій, чим прямо порушила присягу адвоката, підірвала авторитет адвокатури в цілому, грубо порушила Правила адвокатської етики та закони...», викладену у скарзі до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 05.08.2015, яка підписана ОСОБА_2;

«Факт надання неправдивих свідчень проти мене та факт неодноразової брехні КДКА та слідчому, чим прямо порушила присягу адвоката, підірвала авторитет адвокатури в цілому, грубо порушила Правила адвокатської етики та закони України», викладену у клопотанні до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10.10.2015, яка підписана ОСОБА_2;

«Стосовно брехні слідчому прошу суд звернути увагу на дії адвоката ОСОБА_1 Докази такої зухвалої поведінки адвоката ОСОБА_1, що суперечать не тільки Правилам адвокатської етики, а й нормам діючого законодавства України, містяться у висновку Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВС в Харківській області від 20.05.2015», викладену у позовній заяві до Комінтернівського районного суду м. Харкова вх. № 1224 від 18.01.2016, яка підписана ОСОБА_2;

«Вважаю, що дані документи підтверджують: - факт надання неправдивих свідчень адвокатом проти мене; - факт неодноразового надання адвокатом неправдивих свідчень (брехні) до КДКА, ВКДКА), - факт порушення присяги адвоката; - факт грубого порушення Правила адвокатської етики та законів України», викладену у клопотанні до Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.02.16, вх.№ 2752, яке підписане ОСОБА_2;

«ОСОБА_1 не лише сама порушила закон, вдираючись до чужого помешкання, а й підбурила на порушення закону Осипова та іншого невідомого мені чоловіка», «Таким чином, адвокат ОСОБА_1 порушила закон не лише коли організувала групу осіб за допомогою якої проникла до домоволодіння в якому я мешкаю, а й коли повідомила слідчому завідомо неправдиві свідчення щодо моєї особи та членів моєї сім'ї, та ввела його в оману стосовно наявності судових рішень, що регулюють взаємовідносини між мною та будь-ким», «адвокат ОСОБА_1 під час вищеописаних що мали місце 08.05.2015 року за адресою: м. Харків, вул. Переїзна, 10, в своїй поведінці не дотримувалася принципів верховенства права, недотримувалася законності, надавала правову допомогу своєму клієнту дуже дивним протизаконним шляхом, проникаючи в чуже житло без правових підстав, тобто порушила Конституцію та закони України, вела себе зухвало, грубо, скандалила в присутності маленької дитини, збрехала слідчому, підбурила інших осіб на вчинення протизаконних дій, чим прямо порушила присягу адвоката, підірвала авторитет адвокатури в цілому, грубо порушила Правила адвокатської етики та закони , тобто вчинила всі можливі дії, що свідчать про її велике бажання бути позбавленою права на зайняття адвокатською діяльністю», викладену у Додаткових поясненнях до Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а від 06.09.2016, які підписані ОСОБА_2;

«... проігнорували докази, які прямо свідчать про те, що ОСОБА_1 брехала слідчому стосовно наявності судових рішень щодо позивача, не провели перевірку наданих ОСОБА_1 пояснень (що також не відповідають дійсності та закріплені рішенням місцевої дисциплінарної комісії адвокатів, не провели опитування осіб, що стали свідками свавілля адвоката. У звязку із наведеним органи адвокатури навіть не відкрили дисциплінарну справу, оскільки при прийняті рішення опиралися лише на неперевірені пояснення ОСОБА_1, яка примудрилася безкарно набрехати навіть своїй кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Харківської області при надані пояснень у даній справі», викладену у правовому обґрунтуванні апеляційної скарги у справі № 641/463/16-а від 03.11.2017 вх. № 30143, , яке підписане ОСОБА_2,

«Гідність та людяність - слова для адвоката ОСОБА_1 чужі та незнайомі, а методи та тактика ведення адвокатської діяльності пані ОСОБА_1, більше нагадують поведінку "братків" із 90-х, а не освіченої культурної людини, що носить горде звання Адвоката», викладену у скарзі до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 05.08.2015 р. та у Додаткових поясненнях до Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а до від 06.09.2016, які підписані ОСОБА_2;

«Сміливі заяви ОСОБА_1 про те, що вона має право знаходитися за вказаною адресою на законних підставах як представник власника, вказують на недостатній рівень професійних знань та ставлять під питання можливість надання нею якісної правової допомоги, зокрема ОСОБА_7...», викладену у скарзі до Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури у Харківській області від 15.06.2015 р., у позовній заяві до Комінтернівського районного суду м. Харкова вх. № 1224 від 18.01.2016 р., а також у Додаткових поясненнях до Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а до від 06.09.2016 р., які підписані ОСОБА_2;

«Суспільна небезпечність таких дій ОСОБА_1 полягає в тому, що вони порушили нормальну діяльність органів дізнання щодо виявлення та дослідження фактів та обставин, які мають значення для обєктивного, повного та всебічного розслідування і розгляду справи.», викладену у позовній заяві до Комінтернівського районного суду м. Харкова вх. № 1224 від 18.01.2016 р., а також у Додаткових поясненнях до Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а, які підписані ОСОБА_2;

"... 08 мая она с группой людей и это зафиксировано решением квалификационнодисциплинарной комисии, что она подговорила своих людей знакомых, вырезает кусок калитки, вырезает кусок дверей, чтобы попасть в дом, чтобы зафиксировать, что моя клиентка проживает на територии этого домовладения и якобы пользуется имуществом принадлежащим ее клиенту, который 20 лет на территории Украины не проживает», «в марте месяце когда она выбивала двери, вызывала милицию, скандалила, т.е. действовала за межами повноважень представника, но називала себя представителем. Жодних приміщень належних ОСОБА_7 в будинку немає. ОСОБА_1 ввела в оману дисциплінарну комісію», усно поширену ОСОБА_4 у судовому засіданні від 09.11.2016 Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а ;

«Тобто є всі підстави вважати, що інформація надана ОСОБА_1 слідчому вона не достовірна. ОСОБА_1 зловмисно ввела слідчого в оману, вона не просто фізична особа, вона адвокат, вона розуміє що це значить», «Однак її прямі дії які вона вчинила у слідчого вони призвели до того, що він відмовив у відкриті кримінального провадження», усно поширену ОСОБА_4 у судовому засіданні від 23.11.2016 Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а.

- зобовязати ОСОБА_2 протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати недостовірну та таку, що наносить шкоду честі та діловій репутації ОСОБА_1 інформацію шляхом направлення копії рішення суду у цивільній справі № 641/10358/16-ц, яке набуло законної сили наступним адресатам особисто: за адресою 61001. м. Харків, пров. Балашовський. 12 на імя: - слідчого Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (раніше - Комінтернівський РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківський області) ОСОБА_8; за адресою: 61068. м. Харків, пров. Брянський, 5 на імя: - слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Юрєвій Антоніні Миколаївні; за адресою: 61003. м. Харків, пров. Короленка,19, поверх 2, каб. 3 на імя: - Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії Харківської області ОСОБА_9 та членів дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії Харківської області ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18; за адресою: 01021. м. Київ, Кловський узвіз.7, літ. А, офіс 6 на імя: Голови Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ОСОБА_19 та членів Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, Жуковій сСВ., ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, Левчук т.В., ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40; за адресою: 61004, м. Харків, вул. Марїнська, 18-Б-З на імя: - судді Харківського адміністративного суду Спірідонова Михайла Олександровича; - судді Харківського адміністративного суду Полях Наталії Анатоліївні; за адресою: 61064, м. Харків, вул. Семінарська,46, корп. 1 на імя: - судді Харківського апеляційного адміністративного суду Катунову Владиславу Володимировичу, - судді Харківського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_41, - судді Харківського апеляційного адміністративного суду Ральченко Ігору Миколайовичу;

- зобовязати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати недостовірну та таку, що наносить шкоду честі та діловій репутації ОСОБА_1, інформацію шляхом направлення копії рішення суду у цивільній справі № 641/10358/16-ц, яке набуло законної сили наступним адресатам особисто: за адресою: 61004, м, Харків, вул. Марїнська. 18-Б-З на імя- судді Харківського адміністративного суду ОСОБА_42; - судді Харківського адміністративного суду Полях Наталії Анатоліївни;

- зобовязати ОСОБА_4 протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати недостовірну та таку, що наносить шкоду честі та діловій репутації ОСОБА_1, інформацію шляхом направлення копії рішення суду у цивільній справі № 641/10358/16-ц, яке набуло законної сили наступним адресатам особисто: за адресою: 61064, м. Харків, вул. Семінарська.46, корп. 1 на імя: - судді Харківського апеляційного адміністративного суду Катунову Владиславу Володимировичу, - судді Харківського апеляційного адміністративного суду Бершову Геннадію Євгеновичу, - судді Харківського апеляційного адміністративного суду Ральченко Ігору Миколайовичу;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000,00 гривень моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20000,00 гривень моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 20000,00 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_43 поширюють публічно неправдиві відомості про те, що вона, діючи як адвокат, начебто під час перевірки письмової заяви ОСОБА_2 від 11.05.2015 до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області надала співробітникам Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області неправдиві покази, чим скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 384 КК України, а тому є злочинницею, бреше слідчим органам, чим вчиняє протиправні дії. Також відповідачі публічно стверджують та поширюють неправдиві відомості в офіційних документах (заявах, клопотаннях, скаргах) та виступах під час судових засідань про те, що вона порушує присягу адвоката, грубо порушує правила адвокатської етики та закони України, чим підриває авторитет адвокатури.

Публічним голослівним звинуваченням відповідачів щодо того, що позивач порушила присягу адвоката, грубо порушила правила адвокатської етики та закони України, підривала авторитет адвокатури була надана правова оцінка та винесені відповідні офіційні рішення органів адвокатського самоврядування та судів, якими вищезазначені звинувачення були визнані необґрунтованими та такими, щодо порушують вимоги ст. 36 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Це рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області від 14.07.2015, рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 13.11.2015, постанова Харківського окружного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а від 06.09.2016, ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 641/463/16-а від 23.11.2016.

На думку позивача, поширенням неправдивої інформації щодо неї ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навмисно, з корисливих мотивів намагаються усунути її від захисту клієнта ОСОБА_7, якому вона надає правову допомогу як адвокат на підставі договору про надання правової допомоги від 02.02.2015 щодо захисту його права власності на належну йому частину житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Переїзна, 6.10 від незаконного вселення туди ОСОБА_2 та членів її сімї та від незаконних дій ОСОБА_2 щодо незаконного використання, руйнування майна, залежного ОСОБА_7, яке знаходиться за цією адресою.

Позивач вказує, що відповідачі публічно письмово у оформлених ними документах (скаргах, заяві про скоєння злочину, позові, письмових поясненнях у судовій справі, клопотаннях та інших документах) та усно під час судового розгляду у судових засіданнях по адміністративній справі № 641/463/16-а, які проводилися із застосуванням звукозапису усно у присутності суддів, секретарів суду, представника КДКА Харківської області, представника ВКДКА поширювали неправдиву інформацію щодо неї як людини та адвоката, подій яких взагалі не було, що підтверджується офіційними документами (постановою слідчого про закриття кримінального провадження № 0002280 за відсутністю складу злочину, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.03.2016 р. у справі № 641/7077/15-к, рішеннями КДКА у Харківській області, ВКДКА, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2016 у справі № 641/463/16-а, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 р. у справі № 641/463/16-а, чим завдали шкоді її честі як людини та діловій репутації як адвоката.

Шкода її честі, як вказує позивач ОСОБА_1, полягає у тому, що відповідачі намагалися шляхом поширення недостовірної інформації щодо того, що вона нібито злочинниця та брехуха, порушує закони України та правила адвокатської етики, дискредитувати її в очах оточуючих осіб, а також серед її колег адвокатів, перед співробітниками правоохоронних органів, співробітників суду та суддями, намагаючись впевнити їх, що вона непорядною, аморальною особою, здатною вчиняти злочини та не має права займатися внаслідок цього адвокатською діяльністю.

Про те, вона є добропорядною, законослухняною людиною, ніколи не надавала нікому неправдиву інформацію, не здійснювала наклепи на інших, не притягалася до кримінальної відповідальності, усі її знайомі та родичі знають, що їй та її діям можна довіряти, вона є кваліфікованим спеціалістом та професіоналом, що підтверджується дипломами про освіту, сертифікатами про підвищення рівня кваліфікації. Через такі неправомірні дії з боку відповідачів ОСОБА_1 вимушена була втрачати свій час, нерви, адже щоб захистити свою честь вимушена була надавати пояснення, докази до правоохоронних органів, судів та своїм роботодавцям та колегам з КДКА у Харківській області, ВКДКА стосовно того, що вона не вчиняла ніяких злочинних та аморальних дій, повинна була виправдовуватися та доказувати що є порядною людиною.

Шкода її діловій репутації як адвоката шляхом поширення такої недостовірної інформації у офіційних документах зверненнях, а також у публічних усних твердженнях відповідачів полягає у тому, що серед її колег адвокатів, знайомих, співробітників правоохоронних органів, суду, клієнтів та перспективних клієнтів могло скластися негативні уявлення про професійні знання позивача, чим було підірвано оцінку, престиж як фахівця у галузі права, який нароблявся роками бездоганної кваліфікованої роботи. Престиж, а відповідно й рівень отриманої винагороди за роботу напряму залежить саме від професійних знань, авторитету, дотримання моральних етичних норм під час надання правничих послуг.

ОСОБА_36 час розгляду скарг та позову ОСОБА_2 у КДКА, ВКДКА та судах існувала реальна загроза того, що члени КДКА, ВКДКА, судді, клієнт ОСОБА_7 не розберуться у дійсній ситуації та у дійсних корисливих аморальних намірах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, притягнуть її до дисциплінарної відповідальності шляхом позбавлення права на здійснення адвокатської діяльності, тобто взагалі позбавлять права на роботу в цій професії, адже не може працювати адвокатом, іншим фахівцем у галузі права особа яка є злочинцем, діє аморально, порушуючи закони та етику поведінки

Відповідачі знали, що поширюють неправдиву інформацію, мали неспростовні доказів того, що ніяких порушень законодавства, етичних норм з боку позивача не було, більш того ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є юристами за фахом, тому розуміли неправомірність своїх дій та відповідальність за скоєння ними таких неправомірних дій, однак вони активно умисно розповсюджували неправдиву інформацію та й на сьогодні продовжують псувати ділову репутацію позивача, чим причиняють й на сьогодні моральні страждання.

Сильні душевні хвилювання, повязані із публічними безпідставними звинуваченнями, наклепами, образами, усвідомлення факту того, що позивач може безпідставно лишитися своєї роботи, залишитися без заробітку, можливістю втрати довіри до моральних та ділових якостей з боку клієнтів, колег, знайомих, родичів, суддів, інших осіб з якими позивач повязана або роботою та втратою майбутніх клієнтів, необхідність втрати часу, матеріальних ресурсів (підготовка та отримання документів, проїзд, участь у слідчих діях та судових засіданнях) призвело до погіршення стану її здоровя, безсоння, головних болів. Наслідком таких душевних хвилювань стало звернення за медичною допомогою та проходження необхідного курсу лікування для відновлення стану мого здоровя. Внаслідок зазначеного позивач перенесла стресові переживання, розгублення та приниження, обурення несправедливими звинуваченнями, тривоги за своє професійне та життєве майбутнє, з напруженим очікуванням неприємностей. Тривалий період протікання негативних та проблемних обставин призводить до формування хронічної психологічної напруги та несприятливих психосоматичних змін: знижений настрій, внутрішня знервованість, фіксованість на неприємних переживаннях та спогадах, підвищена тривожність з очікуванням нових неприємностей при контактах з новим оточенням, прагнення уникати поверхневих суспільних контактів, відчуття певної соціальної та професійної неповноцінності, а також порушення сну, апетиту, реакції хвилювання при торканні болісної теми як ознаки внутрішньої (стримуваної) психоемоційної напруженості. До теперішнього часу у позивача є почуття приниженої гідності, скривдженої суспільної честі, порушеної професійної репутації, переживання життєвої невизначеності, тривоги щодо майбутнього з відчуттям обмеженої життєвої перспективи, приниженням, необхідністю виправдовуватися та захищатися.

Розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу, вона мінімально оцінює в сумі 90000 гривень. При його обчисленні позивач враховує систематичність та період поширення неправомірної інформації, корисливість мотивів відповідачів під час поширення ними такої неправдивої інформації, обізнаність відповідачів про те, що інформація яка ними поширюється є недостовірною та наносить шкоду честі та діловій репутації, факт того, що відповідачі діяли з метою підірвати авторитет як адвоката та порядної законослухняної особи, намагалися залишити її без роботи, кількість документів та звернень відповідачів, у яких містилася неправдива інформація, велика кількістю осіб, серед яких поширювалися неправдива інформація, образливість та злочинний характер поширюваної інформації з боку відповідачів, здатність осіб серед яких поширювалася неправдива інформація прийняття вирішального рішення, яке б могло призвести до невідворотних негативних наслідків для позивача, кількість часу, витраченого на участь у слідчих діях, у судових провадженнях, кількість процесуальних документів, підготовлених у цих провадженнях та час на їх підготовку, витрачені час та зусилля, необхідні для виправдання та доказування своєї невинуватості та поновлення своєї честі та ділової репутації, факт втрати нормального стану здоров'я внаслідок душевних хвилювань з цього приводу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_44 у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в їх задоволенні, а з позивача стягнути понесені його довірителями судові витрати.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

08.05.2015між ОСОБА_1, яка є представником ОСОБА_7, та ОСОБА_2 виник спір щодо обсягу володіння та порядку користування житловими та господарськими будівлями розташованими за адресою: м. Харків, вул. Переїзна, 10. Спір виник внаслідок того, що ОСОБА_1 разом із іншими особами зайшли на територію вказаного домоволодіння, в тому числі житлових приміщень. Обставини та підстави перебування на території домоволодіння ОСОБА_1 та інших осіб, які приймали участь у подіях 08.05.2015 є предметом дослідження та доказування у відповідних кримінальних провадженнях, які подані як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2, і які на сьогоднішній день не є завершеними.

Наявність, відсутність та обсяг цивільних прав, порядок їх здійснення є предметом розгляду цивільних справ, а саме: 641/7612/16-ц, 641/6083/16-ц, 641/2444/17; розгляд вказаних справ 641/7612/16-ц, 641/6083/16-ц триває.

11.05.2015 ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою про незаконне проникнення ОСОБА_1 та інших громадян до житла ОСОБА_2, в якій просила вжити відповідних заходів.

20.05.2015співробітником ДІМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області лейтенантом міліції ОСОБА_5 складено висновок за розглядом зазначеної вище заяви ОСОБА_2, який підписано Начальником СДІМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області майором ОСОБА_45 та затверджено начальником Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_6

В подальшому ОСОБА_2 неодноразово зверталась до правоохоронних та інших компетентних органів за захистом своїх прав та інтересів, посилаючись на порушення ОСОБА_1 норм чинного законодавства, присяги адвоката та адвокатської етики, шляхом подання письмових звернень, заяв та пояснень, копії яких містяться в матеріалах справи.

Так, 29.09.2015 ОСОБА_2 звернулася із заявою про скоєння мною адвокатом ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України до Начальника Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Слідчий Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області зареєстрував кримінальне провадження № 0002280 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, яке постановою слідчого від 22.10.2015 було закрито за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення,

26.02.2016 ОСОБА_2 звернулася зі скаргою до Комінтернівського районного суду м. Харкова на постанову слідчого Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 22.10.2015 про закриття кримінального провадження № 002280.

03.03.2016 суддею Комінтернівського районного суду м. Харкова Юрєвою А.М. було винесено ухвалу у справі № 641/7077/15-к (провадження № 1-кс/641/492/2016), згідно до якої постанова слідчого від 22.10.2015 про закриття кримінального провадження № 0002280 відповідає діючому законодавству та підстав для її скасування немає.

15.06.2015 ОСОБА_2 звернулася до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області із скаргою на дії адвоката ОСОБА_1, в якій просила притягнути адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю або зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Дисциплінарною палатою КДКА у Харквіській області рішенням від 14.07.2015 було відмовлено в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1

05.08.2015 ОСОБА_2 звернулася до Вищої кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури України із скаргою на рішення Дисциплінарної палати КДКА у Харківській області від 14.07.2015 з вимогами скасувати рішення ДП КДКА Харківської області та порушити стосовно адвоката ОСОБА_1 дисциплінарну справу про дисциплінарний проступок та застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

30.10.2015 ОСОБА_2 подала клопотання до ВКДКА.

13.11.2015 рішенням ВКДКА № Х-022/2015 у звязку із відсутністю в діях адвоката ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, скаргу ОСОБА_2 до ВКДКА від 05.08.2015 залишено без задоволення, а рішення дисциплінарної палати КДКА Харківської області від 14.07.2015 про відмову в порушені дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 залишено без змін.

18.01.2016 ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського суду м. Харкова з позовною заявою до КДКА Харківської області та ВКДКА щодо скасування їх рішень щодо відмови у притягнені адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та з вимогою визнати дії адвоката ОСОБА_1 протиправними.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2016 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 направлено для розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 провадження у справі № 641/463/16-а закрито. Не погоджуюсь із судовим рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої справу повернуто до Харківського окружного адміністративного суду для розгляду в адміністративному порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2016 у адміністративній справі № 641/463/16-а було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

29.09.2016 ОСОБА_2 звернулася із апеляційною скаргою до Харківського апеляційного адміністративного суду на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2016 у адміністративній справі № 641/463/16-а, було відкрито апеляційне провадження.

Стаття 34 Конституції України кожному гарантує також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів особи, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

ОСОБА_36 поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з роз'ясненнями п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у випадку коли особа звертається до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003, а саме у п. 3 зробив наступні висновки: «З огляду на викладене Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу».

За положеннями ст. 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Позивач ОСОБА_1, звернувшись до суду з даними позовними вимогами, посилалась на те, що відповідачі такими своїми діями поширювали неправдиву інформацію, тобто, доводили її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, поширювали інформацію, що стосується саме неї, поширювали недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та таке поширення відповідачами зазначеної інформації порушує її особисті немайнові права, завдає шкоди особистим немайновим благам та перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд із даними твердженнями позивача не погоджується, оскільки відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у своїх заявах, скаргах, клопотаннях, а також у судових засіданнях усно викладали свої власні оціночні судження, переконання, критичну оцінку певних фактів і недоліків, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів. Свої звернення відповідачі адресували до відповідних органу, уповноваженого розглядати такі звернення.

Положеннями п. 19 абз 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», встановлено, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

В цьому випадку слід брати до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р., відповідно до п.З якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 4 вказаної постанови пленуму ВСУ у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 р. встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до п. 9 вказаної постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В абзаці 4 п. 11 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 р. встановлено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування моральної шкоди може відбуватися лише у випадку, якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо).

Стосовно ступеня вини розповсюджувача недостовірної інформації, ВСУ зазначає, що з'ясуванню підлягають наявність злого умислу, а також наслідки використання потерпілим можливостей позасудового (досудового) спростування неправдивих відомостей, відстоювання його честі й гідності та врегулювання конфлікту в цілому.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та ділової репутації, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, повязані із правничою допомогою адвоката в сумі 14 919 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати, повязані із правничою допомогою адвоката в сумі 14 919 грн. 24 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, м. Харків, вул. Переїзна,10.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, м. Харків, вул. Маршала Батицького,35.

Повне судове рішення складено 01 березня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_46