Справа № 368/1290/17 Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/986/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 33 05.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Гуля В.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року приватне акціонерне товариство «Українська пожежно - страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 17 березня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АІ/9219940, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного зacoбy марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Позивач зазначав, що 05 серпня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого автомобіля «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок ДТП автомобілю «Ford» було завдано механічних ушкоджень, а власнику даного автомобіля товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «КА-Транс» (далі - ТОВ «Компанія «КА-Транс») завдано матеріального збитку. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 15 серпня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Після настання страхового випадку власник пошкодженого автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ТОВ «Компанія «КА-Транс» звернулося до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено на підставі страхового акту № ОЦ/177/000/16/0942 від 16 листопада 2016 року у розмірі 29 284 грн. 49 коп.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не повідомив ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про ДТП у встановлені законом строки, а страхове відшкодування потерпілому виплачено у повному обсязі, ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на підставі ст.38 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просило стягнути з відповідача на свою користь у порядку регресу завдані збитки в розмірі 29 284 грн. 49 коп.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до положень чинного законодавства у разі настання ДТП водій транспортного засобу зобов'язаний повідомити протягом трьох робочих днів страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом першої інстанції не було встановлено факт неповідомлення відповідачем страховика в порядку та в строки, визначені ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», причини такого неповідомлення страховика та їх поважність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки 09 серпня 2016 року потерпіла особа письмово повідомила страховика про настання страхового випадку, а тому вважає, що у позивача відсутні підстави вважати, що його не було повідомлено про настання страхового випадку. Також зазначає, що для визнання правомірності регресного позову необхідно виконання одночасно трьох обов'язкових умов: неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу протягом передбаченого ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку з неповажних причин; здійснення необґрунтованої виплати страхового відшкодування страховиком, що підтверджувалося б належними та допустимими доказами; причинно-наслідковий зв'язок між неповідомленням з неповажних причин і необґрунтованою виплатою страхового відшкодування. Відсутність хоча б однієї із цих умов автоматично вказує на те, що регресний позов є безпідставним та не може бути задоволений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Відповідно, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 березня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9219940, відповідно до якого на строк з 17 березня 2016 року по 16 березня 2017 року була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

05 серпня 2016 року сталася ДТП за участю забезпеченого автомобіля «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «Ford Transit Connect», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить ТОВ «Компанія «КА-Транс». Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 15 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Відповідач ОСОБА_2, який керував автомобілем «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_5, не повідомив ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку.

09 серпня 2016 року власник автомобіля марки «Ford Transit Connect», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, ТОВ «Компанія «КА-Транс», якому в результаті ДТП з вини ОСОБА_2 було спричинено майнову шкоду, звернувся із заявою до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акту № ОЦ/177/000/16/0942 від 16 листопада 2016 року вартість відновлюваного ремонту, з урахуванням фізичного зносу деталей та з урахуванням безумовної франшизи, автомобіля марки «Ford Transit Connect», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, складає 29 284 грн. 49 коп.

Таким чином, вказана вище подія визнана страховою, про що 16 листопада 2016 року позивачем складено страховий акт № ОЦ/177/000/16/0942, відповідно до якого вартість страхового відшкодування склала 29 284 грн. 49 коп.

16 листопада 2016 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі страхового акту сплатило власнику пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Компанія «КА-Транс»» страхове відшкодування у розмірі 29 284 грн. 49 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 79 від 16 листопада 2016 року.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (ст.33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст.38).

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміни у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16, від 22 червня 2016 року у справі № 6-1253цс16.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлений обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Судом першої інстанції установлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорювався, зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, а позивач добровільно сплатив страхове відшкодування. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення коштів в порядку регресу, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2, не повідомивши протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП страховика про настання страхового випадку, порушив вимоги закону, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки сам по собі факт такого неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу за умови здійснення повідомлення страховика іншим учасником ДТП, не свідчить про не інформованість страховика щодо настання ДТП та неможливість встановлення ним обставин пригоди.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді