АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 1715/13598/12

Провадження № 22-ц/787/657/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: заявник ОСОБА_1

зацікавлена особа: Рівненський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року, ухваленої в складі судді Гордійчук І.О. у справі №1715/13598/12 в м. Рівне Рівненської області,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду із заявою про визнання виконавчого листа виданого 08 травня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2013 року у справі №1715/13598/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором №BL 5074 від 05 червня 2008 року у розмірі 1315023,54 грн. та судовий збір у розмірі 3219,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що при ухваленні судового рішення по вказаній справі відповідач чи його представник присутні не були, рішення відповідачу направлено не було.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1715/13598/12 виданого Рівненським міським судом Рівненської області від 08 травня 2013 року таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оспорюваний виконавчий лист не був виданий помилково, божником зобовязання перед стягувачам не виконано, а тому правових підстав для визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, немає.

В поданій на ухвалу суду першої інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на її незаконність, оскільки судом не враховано під час розгляду справи та ухвалення рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 25 квітня 2013 року ні відповідач, ні його представник присутні не були, а копія рішення ОСОБА_1 судом не була направлена. Просить ухвалу суду скасувати та визнати та ухвалити нове про задоволення заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2013 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №BL 5074 від 05 червня 2008 року у розмірі 1315023,54 грн. та судовий збір у розмірі 3219,00 грн., яке ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 06 лютого 2018 року залишено без змін.

На підставі предявленого до виконання позичальником Виконавчого листа виданого Рівненським міським судом Рівненської області 08 травня 2013 року, державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрито виконавче провадження № 51019604 (а.с.185).

Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» у реченні першому ч.4 ст.369 ЦПК України стосується словосполучення «якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, відповідно до змісту ст.432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання та матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Матеріали справи не містять даних, що вказаний виконавчий лист видано помилково або відомостей про те, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Разом з тим, пунктом 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає.

Крім того для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, важливим є те, що обставини, факти, з якими пов'язується відсутність обов'язку боржника, виникла вже після винесення судом рішення. В іншому разі через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбувається ревізія законності рішення суду, що не передбачено процесуальним законодавством.

Заявник вказує, що підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 є те, що судом не враховано під час розгляду справи та ухвалення рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 25 квітня 2013 року ні відповідач, ні його представник присутні не були, а копія рішення ОСОБА_1 не була направлена.

Враховуючи вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що наведені заявниками причини визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в контексті положень чч.1, 4 ст. 432 ЦПК України не є тими підставами для задоволення вимог заявника.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «ОСОБА_3 проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 р., права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Згідно з запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обовязковості виконання рішення суду слід зауважити, що розглядаючи скаргу слід враховувати не тільки гарантовані законом права скаржника боржника по справі, але й інтереси кредитора, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин, щодо виконання судового рішення.

Отже, встановивши, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2013 року набрало законної, відповідач знав про його ухвалення, та оскаржив його в апеляційному порядку, а тому підстав для визнання виконавчого листа, виданого на виконання вказаного судового рішення, таким що не підлягає виконанню немає.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2018 року.

Головуючий :

Судді :