Справа № 6-520/11 Головуючий у 1 інстанції: Олексієнко М.Ю.
Провадження № 22-ц/783/523/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 квітня 2018 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року у справі за поданням старшого державного виконавця ППВР ВДВС УЮ у Львівській області Германчука Р.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,-

в с т а н о в и в:

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України задоволено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу на неї 13.02.2018р. - з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року була залишена без руху, оскільки така містила ряд недоліків. Одним із них було надання можливості апелянту подати апеляційному суду заяву (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обґрунтованих доводів поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції. Ухвалою було надано особі, що подала скаргу строк на подання такої заяви - десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали, ОСОБА_2 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали. В клопотанні зазначає, що дійсно оскаржувана ухвала була отримана її представником 22.01.2018 року, в той же час - саме в цей період у неї відбулося різке загострення її хронічних хвороб, а саме: пілеонефріт (хронічний цистит активна фаза), а також комбінований геморой з випаданням внутрішніх вузлів, як наслідок в період з 23.01.2018р. по 05.02.2018 року вона проходила амбулаторно-диспансерне та підготовче доопераційне, а з 13.02.2018р. по 23.02.2018р. стаціонарне лікування із хірургічним втручанням. У зв'язку з чим станом на 29.01.2018 року у неї не було можливості зустрітися з її представником та оскаржити ухвалу.

Вказані підстави пропуску строку на апеляційне оскарження не слід вважати поважними.

Як вбачається з апеляційної скарги, така складена 05.02.2018 року, однак здана на пошту 13.02.2018 року. З матеріалів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вбачається, що ОСОБА_2 з 05.02.2018 року по 13 лютого 2018 року не перебувала на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні.

Крім цього, суд враховує те, що ухвала яка оскаржується постановлена в 2011 році.

Також, ОСОБА_2 має уповноваженого представника, який був наділений відповідними повноваженнями та жодних доводів про те, чому ним не була подана апеляційна скарга у передбачений законом строк, хоча саме ним було отримано копію оскаржуваної ухвали за дорученням ОСОБА_2 не наведено.

Враховуючи вказане, підстав, що свідчили б про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали, апелянтом не наведено.

Відповідно до ч.4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Крім цього, слід вказати, що вказаний висновок відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а саме п.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Також, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Враховуючи вищенаведене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року слід відмовити, враховуючи значний термін пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки особою, що подала скаргу не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не представлено доказів на їх підтвердження.

Керуючись ч.4 ст. 357, п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 10 квітня 2018 року.

Суддя Я.А. Левик