Справа № 522/7723/18
Провадження № 2/522/6304/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки та просить стягнути з неї на свою користь грошові кошти в сумі 78450,00 гривень, а також судові витрати в сумі 784,50 гривень.

При цьому посилається на те, що 03.07.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач позикодавець передав у борг відповідачу позичальникові грошові кошти у розмірі 3000 (трьох тисяч) доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути до кінця липня 2015 р., тобто до 31.07.2015 р. Сторонами зафіксовано ціну зобов'язання в іноземній валюті. Визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, був вибраний сторонами як спосіб уникнення впливу інфляційних процесів. Факт передачі грошей, підтверджується розпискою складеною та посвідченою власноруч Відповідачем 26.05.2015р., що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, відповідно до якої, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлене розписка позичальника. Враховуючи вище вказані факти, у відповідача перед позивачем виник борг який відповідно до договору позики складав на момент укладання договору: 3000 (три тисячі доларів США)*21,13 (курс НБУ грн. на 26.07.15р) =63390 (шістдесят три тисячі триста девяносто) грн. 00 коп. На телефоні звернення, щодо повернення суми боргу у розмірі еквіваленту 3000 доларів США Відповідач повідомляє, що поверне через кілька днів, і так обіцяє кожного разу, але кошти не віддає.

В судове засідання представник позивачки не з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином неодноразово.

Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачки та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2014 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач позикодавець передав у борг відповідачу позичальникові грошові кошти у розмірі 3000 (трьох тисяч) доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути до кінця липня 2015р, тобто до 31.07.2015р.

(а.с. 7)

Жодних доказів того, що відповідачка повернула позивачці борг в розмірі еквівалентному 3000 доларів США суду не надано.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення, відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (терміни).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі) у строк в порядку, встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15 та від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності з вимогами частин 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пленум ВСУ в п. 14 постанови № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст.12 ЦПК України).

У відповідності зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути грошові кошти в розмірі 83294,40 гривень, що еквівалентно 3000 доларів США, за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також слід стягнути судовий збір у розмірі 784,50 гривень.

Керуючись ст. ст. 526, 612, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з з ОСОБА_2, 22.08.1963р.н. зареєстрована: 65058, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, 09.01.1949р.н., податковий номер НОМЕР_2 зареєстрована: 68300,Одеська область, Кілійський район, вул.Болградська , буд 29) суму боргу за договором позики у розмірі 78450 (сімдесят вісім тисяч чотириста пятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, 22.08.1963р.н. зареєстрована: 65058, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, 09.01.1949р.н., податковий номер НОМЕР_2 зареєстрована: 68300,Одеська область, Кілійський район, вул.Болградська , буд 29) судовий збір у розмірі 784,50 (сімсот вісімдесят чотири) гривні 50 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, який не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 22.11.2018 р.

Суддя

20 листопада 2018 року