Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/1546/15 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1176/18 Беспалько Т.Д.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,посилаючись на те, що 22.05.2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір від ZPVLGA, відповідно до умов якого йому було надано кредит на загальну суму 12839,86 доларів США.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 22.05.2008 року між ОСОБА_5 та відповідачем був укладений договір іпотеки.

Відповідно до п.1.1 та п.2.1 кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений в п.8.1 цього договору на строк з 22.05.2008 року по 22.05.2008 року, у вигляді строкового кредиту у сумі 12839,86 дол. США, з них 11000 доларів США на споживчі цілі, 330 доларів США за сплату винагороди за надання фінансового інструменту та 1509,86 доларів США на сплату страхових платежів, за сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 15%.

Згідно п.2.1.1 та п.8.1 кредитного договору, кредит надається готівкою через касу банку для задоволення споживчих потреб.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 22 травня 2008 року № 011, позичальник отримав кошти в сумі 11000 доларів США.

Зазначає, що кредитний договір укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», договір не містить усіх істотних умов, кредит виданий в готівковій іноземній валюті в порушення нормативно - правових актів НБУ України, які визначають організацію бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та звітності, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземних валютах, порядку надання кредитів готівковою іноземною валютою з операційної каси.

Вказує, що істотна умова договору (порядок видачі та погашення кредиту) - не відповідає вимогам Генеральної ліцензії банку на право здійснення валютних операцій та вимогам Інструкції про касові операції в банках України.

На час здійснення правочину банк не мав необхідного обсягу суб'єктної дієздатності для вчинення вказаного правочину, а встановлений можливий порядок надання кредиту у безготівковій іноземній валюті прямо суперечить ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Вказує, що пункт 1.1. та 8.1, 8.2 кредитного договору суперечить встановленому чинним законодавством порядку видачі та повернення кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівкою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівкою іноземною валютою в бухгалтерському обліку, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і є недійсним, оскільки не відповідає вимогам ст..203 ЦК України.

Перед підписанням кредитного договору банк не повідомив належним чином позичальника та майнового поручителя про особу кредитодавця про суб'єктивну дієздатність банку.

Таким чином, позичальника було введено в оману щодо права банку на проведення операцій з готівкою іноземною валютою на умовах, вказаних в договорі.

Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, тому є підстави визнати недійсним і договір іпотеки квартири.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним кредитний договір від 22.05.2008 року підписаний ним та відповідачем, визнати недійсним договір іпотеки від 22.05.2008 року підписаний ОСОБА_5 та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, який зареєстрований в реєстрі № 1228.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року у якості третьої особи залучено ОСОБА_5

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 березня 2016 року по справі призначено судово-економічну експертизу.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначав, що суд першої інстанції не визначився з нормами матеріального права, не встановив, чи отримала відповідач кредит, у якій сумі та на яких умовах, не встановив, чи містить кредитний договір посилання на всі істотні умови, не надав правильного аналізу медово-економічної експертизи. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходчи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є недоведеними та спростовуються доказами, які є у матеріалах справи.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 22.05.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір від ZPVLGA, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на загальну суму 12839,86 доларів США (п.1.1 - Договору).

З метою забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір іпотеки між ОСОБА_5 та відповідачем Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Відповідно до п.1.1 та п.2.1 даного кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений в п.8.1 цього договору на строк з 22.05.2008 року по 22.05.2008 року, у вигляді строкового кредиту у сумі 12839,86 дол. США, з них 11000 доларів США на споживчі цілі, 330 доларів США за сплату винагороди за надання фінансового інструменту та 1509,86 доларів США на сплату страхових платежів, за сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 15%.

Згідно п.2.1.1 та п.8.1 кредитного договору, кредит надається готівкою через касу банку для задоволення споживчих потреб.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 22 травня 2008 року № 011, позичальник отримав кошти в сумі 11000 доларів США.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, статтею 203 ЦК України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю( виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 6 Закону України від 12.07.2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 ставить питання про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів з підстав недотримання банку у момент підписання вищезазначених договорів істотних умов цих договорів.

Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1054 , 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають одинаково обов'язковими для виконання сторонами.

З вищенаведеного вбачається, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору, як це передбачено ст.ст. 626-628 ЦК України.

Сторони є вільними в укладанні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши висновок судово-економічної експертизи № 70/71-16 від 05.12.2016 року про те, що експерту не надається можливості документально підтвердити операцію з погашенню ОСОБА_3 кредитних коштів за спірним договором, суд першої інстанції обґрунтовано визнав посилання на нього безпідставним, оскільки відповідачем не заявлялись позовні вимоги про безгрошевість правочину. Крім того, наявні помилки в заяві про видачу готівки, які були підставою наданого експертного висновку не спростовують факту отримання кредиту ОСОБА_3, використання ним кредитних грошових коштів за цільовим призначенням.

Необґрунтованими є і посилання у апеляційній скарзі на те, що кредитний договір є недійсним, оскільки відповідачем при його укладенні, визначено порядок видачі та погашення кредиту, порядок здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, що суперечить Конституції та законодавству України.

Так, при укладанні кредитного договору позивач не був обмежений у можливості отримати кредит як в іноземній, так і в національній валютах. Валюту кредитування у вигляді долара США позивач обрав на власний розсуд. Відповідно до статті 36 Закону України "Про національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

ПАТ КБ « Приватбанк» отримав банківську ліцензію та НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями і він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти, в тому числі і укладати кредитні договори.

Порядок видачі та погашення кредиту в готівковій іноземній валюті, порядок здійснення касових операцій з іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку - відносяться до внутрішніх інструкцій банку тому суд першої інстанції правильно зазначив, що це не є підставою визнання недійсним основного зобов'язання - кредитного договору, а також визнання недійсним договору іпотеки. Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції і підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 26 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: