Дата документу 22.11.2018 Справа № 336/6275/17
Запорізький апеляційний суд
Є.У.№ 336/6275/17 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
№ 22-ц/807/329/18 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воройової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківського філіалу концерн «Міські теплові мережі» про визнання посилання відповідача на наказ незаконним,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що для завершення оформлення установки автономного опалення згідно рішенню комісії з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання від 13.09.2006 року, він звернувся до відповідача із заявою про видачу йому технічних умов на відключення квартири від системи централізованого опалення. Однак, відповідач відмовив йому у їх видачі, посилаючись на наказ Мінжитлокомунгоспу № 169 від 06.11.2007 року, який набрав чинності вже після рішення комісії. У такому випадку згідно ст. 58 Конституції України та рішенню Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, цей наказ не має зворотньої дії в часі.

Відмова відповідача у видачі йому технічних умов на відключення від системи централізованого опалення з посиланням на вищезазначений наказ є незаконним, оскільки порушує його право на установку автономного опалення, яке йому надано рішенням комісії.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, захистити його право, порушене відповідачем, шляхом визнання незаконною посилання відповідача на наказ № 169.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач скористався правом на відзив, у якому зазначив, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду з аналогічними позовними вимогами у рамках різних цивільних позовах, у задоволенні яких було відмовлено. Просили закрити апеляційне провадження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 п. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За критеріями, визначеними в статті 274 ЦПК України, даний спір відноситься до категорії малозначних справ.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із я. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до концерну «Міські теплові мережі» з заявою про видачу технічних умов на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_1.

Згідно відповіді концерну «МТМ» від 06.05.2015 року (а.с. 4) ОСОБА_3 відмовлено у видачі відповідних технічних умов, вказано на неможливість відключення окремих квартир у багатоквартирних будинках від централізованого опалення та постачання гарячої води.

В якості доказу своїх позовних вимог, позивач надав витяг з протоколу № 2 засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання Шевченківської районної адміністрації від 13.09.2006 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв цей документ в якості доказу позовних вимог, оскільки в зазначеному протоколі не вказано про які саме приміщення йдеться мова, копію заяви, на яку міститься посилання в протоколі суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначений письмовий доказ позивача являється неналежним та недопустимим в розумінні ст. 78 ЦПК України, а тому не може бути взятий до уваги. При цьому інших належних та допустимих доказів позивач не надав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач їх не довів, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності сторін за ст.. 12 ЦПК України.

Доводи та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом розгляду судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки не тягнуть за собою скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги немає, тому відповідно до ст.. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: