ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/688/18 Номер провадження 22-ц/814/132/18Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Панченко О.О., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2018 року (час ухвалення рішення з 11:42 по 13:06; дата виготовлення повного тексту рішення - 08 серпня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь 65 000 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що у 2009 році позивач звернувся до відповідача за правовою допомогою, вважаючи останнього адвокатом. Відповідач, тривалий час вводячи позивача в оману, заволодів його грошовими коштами, проте жодних дій з представництва його інтересів у суді не виконував, фактично правової допомоги не надав.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, якими обґрунтовані заявлені вимоги, і які, переконання позивача, є достатніми для задоволення його вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у межах заявлених вимог, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2009 року приватним нотаріусом Гофман Е.Л. посвідчена довіреність від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 щодо представництва інтересів та ведення справ у судових інстанціях.

Згідно судових рішень - рішення Київського районного суду м.Полтави від 18 вересня 2008 року, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2088 року, ухвали Верховного Суду України від 05 березня 2099 року, ОСОБА_3 приймав участь у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на квартиру і зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про продовження строку на прийняття спадщини і визнання права власності на квартиру у якості представника ОСОБА_2

У липні 2017 року ОСОБА_2 звертався до Полтавської місцевої прокуратури із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за шахрайське заволодіння грошовими коштами під час представництва інтересів у суді у цивільній справі.

ОСОБА_3 був допитаний як свідок працівниками поліції.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіркою матеріалів справи не встановлена наявність обставин, передбачених ч.4, ч.5 ст.367 ЦПК України, а тому відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться виключно до незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих у справу доказів, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

За загальним правилом відповідальність за заподіяну матеріальну і моральну шкоду у межах деліктних правовідносин (ст.116, ст.1167 ЦК України) настає у разі доведення існування таких юридичних фактів у їх сукупності: неправомірна дія або бездіяльність, наслідок і причино-наслідковий зв'язок між ними.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.77-ст.80 ЦПК України).

Суд першої інстанції, проаналізувавши наявні у справі докази, у тому числі показання свідка ОСОБА_6, фотокопію заяви ОСОБА_7, зробив правильний висновок, що ці докази не є належними та достатніми на підтвердження факту передавання грошей ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі на відповідь Ради адвокатів Полтавської області від 03 жовтня 2017 року (а.с.9) також не може бути прийняте до уваги, так як у справу не надано належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_3 пред'являв ОСОБА_2 посвідчення адвоката і що саме у зв'язку з цим останній був введений в оману щодо повноважень відповідача на представництво його інтересів у суді.

Твердження позивача про недійсність довіреності, виданої ним на ім'я ОСОБА_3, та про безпідставну відмову суду у призначенні і проведенні судової почеркознавчої експертизи не може мати істотного значення для вирішення цього спору, оскільки зазначена довіреність оформлена (посвідчена) у червні 2009 року, тоді як цивільна справа, у розгляді якої брав участь ОСОБА_3 як представник ОСОБА_2, розглянута судами у 2008 році.

На переконання апеляційного суду наявні у справі докази не підтверджують як факту вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій (чи бездіяльності), у тому числі і шахрайських дій у розумінні положень ст.190 КК України по відношенню до ОСОБА_2, так і самого факту отримання ОСОБА_3 грошей від ОСОБА_2

Та обставина, що судовими рішеннями ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5, не є безумовним підтвердженням неправомірності дій (бездіяльності) ОСОБА_3 як представника сторони у цивільному спорі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, зробив правильні по суті висновки за заявленими вимогами і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість чи обов'язковість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: О.О. Панченко

В.М.Триголов