Постанова

Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ

справа № 370/1877/15-ц

провадження № 61-5855св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у складі судді Косенко А. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Воробйової Н. С., Приходька К. П. та Таргоній Д. О.,

встановив:

24 травня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу № 370/1877/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 370/1877/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 819-047/08Р, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 47 070 грн зі сплатою 21,49 % річних строком до 24 жовтня 2015 року.

Повернення кредиту було забезпечено договором поруки від 24 жовтня 2008 року № 819-047/08Р, укладеним між банком і ОСОБА_4

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань станом на 28 травня 2015 року сума кредитної заборгованості складає 207 180 грн 79 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 42 021 грн, заборгованість за відсотками - 52 678 грн 06 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 58 014 грн 74 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 64 466 грн 99 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року позов ПАТ «КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року № 819-047/08Р у розмірі 92 909 грн 90 коп., з яких: кредит - 42 021 грн, відсотки - 42 021 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 8 867 грн 90 коп. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «КБ «Правекс-Банк» відмовлено. У задоволенні вимог ПАТ «КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» заборгованості по кредиту, відсоткам і пені за несвоєчасне повернення кредиту за останній рік. Суд відмовив у задоволенні вимог ПАТ «КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4, оскільки вважав, що зобов'язання поручителя за договором поруки ще не виникло.

06 квітня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Правекс-Банк» відхилено. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про необхідність стягнення кредитної заборгованості лише із позичальника, оскільки ПАТ «КБ «Правекс-Банк» не повідомляло поручителя про дострокове розірвання кредитного договору та повернення коштів.

У травні 2016 року ПАТ «КБ «Правекс-Банк» подало до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Банк зазначає, що відповідно до договорів кредиту та поруки позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання умов кредитного договору. Вважає висновок судів про відсутність підстав для солідарного стягнення боргу з відповідачів з огляду на те, що поручителю не направлялася вимога про виконання зобов'язання та строк його виконання ще не настав, помилковим, оскільки подання цього позову і є пред'явленням вимоги про дострокове погашення боргу у межах строку, передбаченого кредитним договором. Крім того, заявник не погоджується із розрахунками судів заборгованості за відсотками та пені.

У лютому 2017 року представник ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відхилити її. Зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, а підстав для їх скасування немає.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судами встановлено, що 24 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Правекс-Банк», був укладений кредитний договір № 819-047/08Р, згідно з умовами якого банк надав відповідачеві кредит у національній валюті у розмірі 47 070 грн строком до 24 жовтня 2015 року зі сплатою 21,49 % річних.

Відповідно до пункту 4.5 кредитного договору відсотки за користування кредитом, що нараховуються у період з 24 жовтня 2008 року до моменту повернення кредиту, підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в пункті 1.2 цього договору, відповідно до графіка погашення, викладеного у додатку № 1.

24 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та банком було укладено договір поруки № 819-047/08Р, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року № 819-047/08Р та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 24 жовтня 2015 року у розмірі 47 070 грн.

Право дострокової вимоги банку погашення заборгованості за кредитом передбачено пунктом 9 кредитного договору.

Позичальник ухилявся від виконання умов кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 28 травня 2015 року розмір кредитної заборгованості складає 207 180 грн 79 коп., з яких: кредит - 42 021 грн, відсотки - 52 678 грн 06 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 48 014 грн 74 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом - 64 466 грн 99 коп.

Стягуючи заборгованість з позичальника та відмовляючи у задоволенні позову банку до ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій виходили із того, що викладена вимога банку до поручителя про стягнення коштів за кредитним договором є передчасною, оскільки станом на момент звернення з позовною заявою до суду зобов'язання поручителя за договором поруки ще не виникло.

Однак з указаним висновком не можна погодитись з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Убачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором банк скористався своїм правом дострокової вимоги до відповідачів про повернення кредиту, тобто строк виконання зобов'язання змінився.

Однак суди не врахували вищезазначених норм права та безпідставно звільнили від солідарного обов'язку поручителя, пославшись на те, що вимоги до нього є передчасними.

При новому розгляді справи суду необхідно звернути увагу на зміст пункту 9.2 кредитного договору, згідно з яким у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків строк, визначений пунктом 1.2 цього договору (24 жовтня 2015 року), припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, про що банк повинен повідомити позичальника письмово, та перевірити дотримання кредитором строку звернення з вимогами до поручителя відповідно до статті 559 ЦК України.

Також заслуговують на увагу аргументи касаційної скарги про те, що зменшуючи розмір відсотків із 57 032 грн 39 коп. до 42 021 грн, судами не надано жодного обґрунтування такого висновку.

Крім того, оскаржуваними судовими рішеннями стягнута пеня за несвоєчасне повернення кредиту за останній рік, однак вимога банку про стягнення пені за несвоєчасну виплату відсотків залишилась нерозглянутою.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не врахував солідарного обов'язку відповідачів виконання кредитного зобов'язання та помилково стягнув заборгованість лише з позичальника, звільнивши поручителя від відповідальності, а також не перевірив доводів апеляційної скарги ПАТ «КБ «Правекс-Банк» щодо правильності розрахунків стягнутої заборгованості за відсотками та пені.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено всіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала Апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2016 року, що скасована судом касаційної інстанції, втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат