АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/1379/17

Провадження № 22-ц/787/559/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді : Гордійчук С. О.

суддів: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Здолбунівська міська рада Рівненської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2018 року, ухваленого в складі судді Чорного І.А., повний текст якого складено 22 січня 2018 року, у справі №562/1379/17,

в с т а н о в и в :

В квітні 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Здолбунівська міська рада Рівненської області, про відновлення споруди, яка належить на праві власності.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10 квітня 1998 року ОСОБА_4 продала, а він придбав квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, підсобної, кухні, погріба, 1/3 вбиральні та 1/8 сараю. Після руйнування невстановленими особами частини вказаного сараю його технічний стан визнано висновком від 04 листопада 2008 року № Д-10 як задовільний з фізичним зносом 30%. Вказує, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 01 листопада 2016 року визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,06 га для будівництва, обслуговування житлового будинку господарських будівель, споруд, що розташована по вул. Гончара, 29а в м. Здолбунів Рівненської області, кадастровий номер 562610100:00:005:0213. Зазначає, що відповідач незаконно провів будівництво гаража, оскільки фактично перебудував сарай, 1/8 якого належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 1998 року. Зазначає, що на неодноразові вимоги відповідач відмовляється відновити його частину сараю, чим порушує його право власності. Уточнивши позовні вимоги просить зобовязати ОСОБА_2В відновити 1/8 частину сараю розміром 1,8х2,8х2,3м, яка належить йому на праві власності на місці незаконно побудованого відповідачем гаража.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Здолбунівська міська рада Рівненської області, про відновлення споруди, яка належить на праві власності, відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог, оскільки позивач не надав належних доказів, які свідчили б про те, що саме ОСОБА_1 на праві власності належить саме частина сараю, позначена під літерою Г, яку зайняв відповідач. Суд виходив з того, що ОСОБА_2 побудував гараж з стінами із цегли розмірами 6,30х8,80х2,75м на місці сараю, позначеного на плані присадибної ділянки вул. Гончара, 29 в м. Здолбунів Рівненської області літерою Г та зареєстрованому на підставі рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 25 лютого 1981 року № 90.

В поданій на судове рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 вказує на його незаконність з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Судом не враховано, що на Генеральному плані земельної ділянки по вул. Гончара, 29 в м. Здолбунів Рівненської області від 20 червня 1964 року, оціночного акту від 24 червня 1964 року сарай розмірами 6,20*5,50*2,40 м із шлакобетонними стінами позначений літерою Б, а відповідно до плану присадибної ділянки, зареєстрованого на підставі рішення виконкому Здолбунівськогї міської ради від 25 лютого 1981 року за №90 вказаний сарай відсутній, однак наявний сарай розмірами 6,30*8,80*2,75м позначений літерою Г, стіни якого зроблено з цегли. Зазначає, що вказане свідчить про те, що відповідач побудував гараж на місці сараю. Судом залишено поза увагою покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили, що саме ОСОБА_1 дійсно придбав 1/8 частину спірного сараю на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 1998 року, тривалий час користувався ним, а відповідач самовільно провів його руйнування. Суд не звернув увагу на додані позивачем фотографії спірних споруд, з яких видно, що для будівництва спірного гаражу ОСОБА_2 частково використав стіни колишнього сараю.

Просить судове рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою не подані.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 та 1/8 сараю Б на підставі укладеного 10 квітня 1998 року з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу .

На генеральному плані земельної ділянки по вул. Гончара, 29 (колишня вул. 17 вересня) в м. Здолбунів Рівненської області від 20 червня 1964 року, сарай розмірами 6,20х5,50х2,40м позначений літерою Б.

З оціночного акту від 24 червня 1964 року на вказане будівництво вбачається, що стіни сараю, позначеного літерою Б площею 34,1 м2, шлакобетонні (а.с.13).

Водночас, відповідно до плану присадибної ділянки вул. Гончара, 29 (колишня вул. 17 вересня) в м. Здолбунів Рівненської області, зареєстрованого на підставі рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 25 лютого 1981 року № 90, сарай розмірами 6,20х5,50х2,40м, позначений в генеральному плані 1964 року літерою Б, відсутній, а існує сарай розмірами 6,30х8,80х2,75м, зареєстрований за літерою Г, стіни якого зроблені з цегли (а.с.11).

Згідно висновку №Д-10 від 04 листопада 2008 року спеціаліста-будівельника, зробленого по заяві позивача, технічний стан наявного сараю, що знаходиться по вул. Гончара, 29 в м. Здолбунові, характеризується як задовільний з фізичним зносом 30%. Критичних пошкоджень і деформацій покрівлі або фундаменту немає, елементи будівлі в цілому придатні до експлуатації, але потребують ремонту. Причинами руйнування частини стіни, що належить до будинковолодіння № 29, є зовнішнє втручання (а.с.14-15).

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.5.6 ст.81 ЦПК України).

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки позивачем не доведено факт руйнування відповідачем стіни саме його частини сараю.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач є власником саме тієї 1/8 частини існуючого сараю ( літ. «Г») яку відповідач зруйнував та збудував гараж, оскільки належна йому частина сараю в натурі ні попередньому власнику, ні йому не виділялась, отже його вимоги до відповідача є безпідставними.

Судом правомірно відхилено, як доказ, показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з підстав їх допустимості та достатності.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткової оцінки не потребують.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим судом на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим підстав для скасування зазначеного рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 375, ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Судовий збір покласти на учасника справи, який подав апеляційну скаргу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2018 року.

Головуючий :

Судді :