Провадження № 22-ц/780/1068/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 05.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

(у порядку письмового провадження)

05 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Волохова Л.А. та Матвієнко Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір б/н від 26 лютого 2013 року, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що станом на 31 серпня 2017 року за відповідачкою рахується прострочена заборгованість на загальну суму 18 818 грн.32 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник банку посилається на те, що суд з порушенням положень статей 598, 604 ЦК України дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами відсутні кредитні правовідносини, крім того не врахував, що відповідачка погодилася на умови кредитування шляхом підписання анкети-заяви, через що вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи , недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у порушення вимог закону не довів належними доказами наявність заборгованості у відповідачки перед банком, тому вважав відсутніми підстави для задоволення позову.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі було укладено кредитний договір б/н від 26 лютого 2013 року, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач також посилається на те, що станом на 31 серпня 2017 року за відповідачкою рахується кредитна заборгованість у розмірі 18 818,32 грн., яка складається з: 183, 16 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 13 690, 86грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3572 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штрафу (фіксованої частини); 872, 30 грн. - штрафу (процентної складової).

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року № 61-787св18.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами відсутні кредитні зобов'язання, оскільки відповідачка не заперечує факту отримання кредитної картки та виникнення за нею зобов'язань, при цьому посилається лише на закінчення строку дії картки, в той же час будь-яких доказів погашення заборгованості ОСОБА_2 у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду в частині, що оскільки Умови і правила надання банківських послуг не підписані відповідачкою, то між сторонами не було досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом та пені, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, а доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» у цій частині, та що укладений між сторонами договір є договором приєднання та не потребує окремого підпису позичальника, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, щоз ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути 183, 16 грн. заборгованості за тілом кредиту та 124, 51 грн. відсотків, виходячи з облікової ставки НБУ, які розраховуються за формулою: [Сума боргу] ? [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів].

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування ним - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 лютого 2013 року у розмірі 307 (триста сім) грн. 67 коп., з яких: 183, 16 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 124, 51 грн. - відсотки за користування кредитом та 300 грн. судових витрат, а у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: