АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 722/680/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2277/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя - доповідач - Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря: Макаренко О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Глобал Фінанс», приватного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Глобал Фінанс»(надалі - ТОВ «ФК Глобал Фінанс») та приватного акціонерного товариства «Фідобанк» (надалі - ПАТ «Фідобанк») про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

На підставі ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області цивільну справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 травня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК Глобал Фінанс» було укладено договір про відступлення права за договорами іпотеки, за змістом якого банк відступив останньому належне йому право вимоги до ОСОБА_3 по договору № 014/5810/9/23338 від 22 вересня 2008 року, який є батьком позивача.

Посилаючись на те, що на момент укладення спірного договору правоздатність ОСОБА_3 була припинена, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто більш ніж за два роки до укладення договору, просила визнати недійсним договір № 1 від 26 травня 2014 року про відступлення права за договорами іпотеки в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду тапостановити рішення нового змісту, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, за змістом, що оспорюваний договір не передбачає право вимоги до спадкоємців боржника, оскільки обов'язки спадкоємців випливають не з кредитного договору або договору відступлення права вимоги, а з положень ст. 1282 ЦК України, тобто Закону. Окрім цього, районним судом не враховано положення ст. 1077 ЦК України, відповідно до якої не можна передати грошову вимогу до спадкоємців, остільки вони не є боржниками, що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, а отже, укладений між відповідачами договір є таким, що суперечить вимогам законодавства України.

Колегія суддів, вислухавши представника ПАТ «Фідобанк», який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 22 вересня 2008 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/5810/9/23338.

Встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.19, 20)

Зі справи убачається, що 26 травня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Глобал фінанс» було укладено договір № 1 про відступлення права за договорами іпотеки, за умовами якого первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю право вимоги за укладеними між первісним іпотекодержателем та позичальниками первісного іпотекодержателя кредитними договорами, виконання зобов'язань за яким забезпечені іпотекою відповідно до договорів іпотеки та/або іпотечних договорів, перелік яких міститься в Реєстрі прав іпотеки, що є додатком до цього договору укладених між первісним іпотекодержателем та позичальниками Первісного Іпотекодержателя та/або майновими поручителями (а.с.6-8).

Згідно Реєстру прав іпотеки, що є додатком № 1 до договору № 1 про відступлення права за договорами іпотеки від 26 травня 2014 року, на умовах договору первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги до боржників, зокрема ОСОБА_3 за договором іпотеки № 014/5810/9/23338 від 22 вересня 2008 року (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та позовні вимоги щодо визнання недійсним укладеного договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту оспорюваного правочину, ПАТ «Фідобанк» передав ТОВ «ФК Глобал Фінанс» права кредитора за зобов'язаннями згідно умов іпотечного договору від 22 вересня 2009 року, укладеного з позичальником ОСОБА_3

Отже, має місце договірна передача зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Зі справи убачається, що 26 травня 2014 року до ТОВ «ФК Глобал Фінанс» перейшло право вимоги й за кредитним договором, укладеним 22 вересня 2009 року з позичальником ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину передбаченою частиною першою статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Правочин є недійсним у разі недотримання умов його чинності, передбачених ст.203 ЦК України, а саме: відсутність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність волевиявлення учасника правочину та його невідповідність внутрішній волі учасника правочину, невідповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, відсутність спрямованості волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Сторонами оспорюваного правочину є ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК Глобал Фінанс» й укладений між ними договір не суперечить положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він судом не визнаний недійсним.

Отже, умовами оспорюваного правочину відбулася лише заміна кредитора у зобов'язанні.

Твердження апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір не передбачає право вимоги до спадкоємців боржника та не можна передати грошову вимогу до спадкоємців, а отже, укладений між відповідачами договір є таким, що суперечить вимогам законодавства України, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідних характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям ( п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

За таких обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: