АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 727/1857/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши за відсутності учасників справу за поданням державного виконавця Хотинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Семенчука Віктора Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2017 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Гураль Л.Л.),

встановив :

У грудні 2017 року державний виконавець Хотинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (далі - Хотинський районний ВДВС) Семенчук В.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

Зазначав, що на виконанні ВДВС знаходиться постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2016 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 812556 грн 87 коп. в дохід держави.

Посилаючись на невиконання боржником обов'язку зі сплати штрафу, відсутності у нього майна, на яке можна звернути стягнення, несплати платежів з доходів від поточної діяльності з перевезення вантажів, просив задовольнити подання.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2017 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання боржником зобов'язань згідно постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2016 року про стягнення штрафу у розмірі 812556 грн 87 коп. в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Семенчук В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вчинено достатньо дій в межах виконавчого провадження, проте боржником судове рішення свідомо не виконано.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні клопотання державного виконавця слід відмовити.

Встановлено, що на виконанні Хотинського районного ВДВС знаходиться постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2016 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 472 МК України у вигляді штрафу у розмірі 812556 грн 87 коп. в дохід держави.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За нормою п. 5 ч. 1 ст. 6 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у редакції, яка була чинною на час розгляду судом першої інстанції подання, право громадянина України на виїзд з України може бути

тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту ухилення останнього від виконання зобов'язань за судовим рішенням.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б стверджували факт ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

На такі обставини й докази не послався і суд першої інстанції.

У поданні державного виконавця йдеться про невиявлення у ОСОБА_2 майна, його діяльність з перевезення вантажів, несплату з доходів від такої діяльності коштів у рахунок погашення боргу.

Проте відсутність майна у боржника не є свідченням його ухилення від виконання обов'язку за виконавчим документом, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про отримання ОСОБА_2 конкретного доходу від відповідної діяльності.

З матеріалів виконавчого провадження слідує, що відповідні повідомлення та виклики вручалися не особисто боржнику, а членам його сім'ї, які давали певні письмові пояснення та повідомлення.

Разом з тим у цих матеріалах відсутні дані про отримання самим боржником відповідних повідомлень та викликів, від нього пояснення не відбиралися.

Отже, зі змісту подання державного виконавця та матеріалів виконавчого провадження не вбачається факту вчинення свідомих діянь ОСОБА_2, спрямованих саме на невиконання судового рішення, що унеможливлює задоволення подання про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Також зі змісту подання та доданих до нього матеріалів вбачається, що за характером своєї діяльності ОСОБА_2 періодично виїжджає за межі України, тому обмеження у праві виїзду за межі України позбавить його можливості займатися єдиним для нього на теперішній час видом діяльності, також не сприятиме виконанню судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п.1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Хотинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Семенчука Віктора Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

О.О. Одинак