Справа №489/2478/15-ц
Провадження №2/489/8/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум'янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Животовою А.В.,

за участю: позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2, представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, здійснення взаєморозрахунків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 0 від 28.09.2006 року у розмірі 56914,53 швейцарських франків - заборгованості по кредиту та процентами, що складається з: кредитної заборгованості - 55348,00 швейцарських франків, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1566,53 швейцарських франків. А також стягнути з відповідачів пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 11273,01 грн., що складається з: пені за прострочення сплати кредиту - 9780,37 грн., пені за прострочення сплати процентів - 1492,64 грн. Обґрунтовуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, був укладений кредитний договір №0 від 28.09.2006 року, згідно якого банк надав йому кредит в іноземній валюті у сумі 83812,00 швейцарських франків, при цьому відповідач зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк не пізніше 27.09.2017 року, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 8,49 % річних. 10 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1. Сторони домовилися, що строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця. 24 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 2 щодо зміни схеми погашення кредиту. Сторони домовилися, що ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме: № 0 так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме: № 1. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 28.09.2006 року. Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли за кредитним договором. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 03.04.2015 року заборгованість становить 56914,53 швейцарських франків - заборгованості по кредиту та процентами, що складається з: кредитної заборгованості - 55348,00 швейцарських франків, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1566,53 швейцарських франків. А також стягнути з відповідачів пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 11273,01 грн., що складається з: пені за прострочення сплати кредиту - 9780,37 грн., пені за прострочення сплати процентів - 1492,64 грн., які позивач вимагає стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Також позивач просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Від відповідачів надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких відповідачі заперечують проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначають, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 позивач та відповідач не погодили такі істотні умови договору, як схема повернення кредиту, а також не погодили розмір щомісячного платежу, який позичальник зобов'язаний сплачувати до 10 числа поточного місяця. Графік, як і сам Договір не містить даних щодо розміру місячного платежу, яку відповідач зобов'язаний сплатити у визначені терміни - до 10 числа кожного місяця, не визначено, яка частка від щомісячного платежу зараховується на погашення тіла кредиту, а яка - проценти. Як слідує зі змісту довідки - розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом, позивач в порушення п. 1.3.3 договору змінив з 30.07.2007 року погоджений порядок нарахування процентів, що при застосуванні методу «факт/360» автоматично збільшує виплати по процентам за користування кредитом - річна процентна ставка збільшується в межах 1,5 - 2,5 %, тобто погоджена процентна ставка 8,49 % підвищується до 11-12 % річних. Тільки майже через три роки після укладення кредитного договору, сторони погодили таку істотну умову договору, як схему погашення кредиту, при цьому не в швейцарських франках, як передбачено основним договором, а в іншій іноземній валюті - доларів США. Тобто, умовами Додаткової угоди №2 до Договору про надання споживчого кредиту від 28.09.2006 року фактично внесено зміни щодо іноземної валюти повернення кредиту. З огляду на зазначене слідує, що надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не відображають фактичну іноземну валюту, в якій відповідач зобов'язаний повернути кредит, ставок та суми, які брались за основу при розрахунках, періоду нарахування боргу не підтверджуються умовами договору. Позивачем не надано допустимі докази виконання своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2006 року.

24 листопада 2015 року під ОСОБА_2 до суду надійшли доповнення до заперечень на позовну заяву, де зазначає, що графік погашення кредиту не містить відомостей стосовно сукупної вартості кредиту, фактичних сум погашення тіла кредиту у кожному періоді, фактичних сум та дат погашення процентів за користування кредитними коштами у кожному розрахунковому періоді, сум комісій, що підлягають сплаті на користь банку за кожним розрахунковим періодом. При укладені спірного кредитного договору сторони не погодили таку істотну умову договору як сума кредиту, сукупна вартість кредиту, валюта кредиту, дата його видачі, розмір відсоткової ставки, розмір місячного платежу, схему кредитування, валютні ризики, а тому вважає, що банк утаїв повну інформацію про фінансову послугу, чим позбавив її можливості оцінити її вартість та визначитися в доцільності нею скористатися. Також банк ввів її в оману щодо зобов'язання валюти погашення кредиту, видавши кошти в національній валюті.

З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

28 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договорі про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит для власних потреб в іноземній валюті у розмірі 83812 швейцарських франк 00 сантимів та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 339865 грн. 20 коп. за курсом НБУ на день укладення цього договору, зі строком 132 місяці та процентною ставкою у розмірі 8,49 % річних. Надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 29.09.2006 року (п. 1.1, п. 1.2, п. 1.2.1, п. 1.3.1, п. 1.4 кредитного договору).

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3; квартира за адресою: АДРЕСА_1. (п. 2.1 кредитного договору).

Сторони підписали графік погашення кредиту, відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 повинна сплачувати кредит до 10 числа кожного місяця та зазначення максимально допустимої заборгованості за кредитом, різної суми, швейцарських франків.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2, за кредитним договором, між акціонерним комерційно-інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 28.09.2006 р.

Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_4 зобов'язався відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань, які виникли з договору про надання споживчого кредиту. Відповідальність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є солідарною.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 р. були внесені зміни у статут акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

10 грудня 2008 року між акціонерним комерційно-інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0 від 29.09.2006 року, відповідно до якого сторони домовилися викласти п. 1.3.4 договору в наступній редакції: строк сплати процентів встановлено з 1 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. При цьому, якщо термін сплати процентів або дата остаточного повного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку терміном сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем. Та сторони підписали новий графік погашення кредиту.

24 квітня 2009 року між акціонерним комерційно-інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0 від 29.09.2006 року, відповідно до якого сторони домовилися, що для індексації Договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме: № 0 так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме: № 1. А також сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту та погодили розмір ануїтетного платежу у розмірі 683 долара США 53 цента. День сплати ануїтетного платежу 24 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж.

17 грудня 2014 року за вих. № 30-11/20544 та за вих.. № 30-11/20542 на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 направлено вимогу про погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 64-65).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 03.04.2015 року становить 56914,53 швейцарських франків - заборгованості по кредиту та процентами, що складається з: кредитної заборгованості - 55348,00 швейцарських франків, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1566,53 швейцарських франків, також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 11273,01 грн., що складається з: пені за прострочення сплати кредиту - 9780,37 грн., пені за прострочення сплати процентів - 1492,64 грн.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі, виходячи із зазначених норм закону, несуть солідарну відповідальність з боржником кожен за своїм договором поруки.

За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 536 цього Кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Банк повідомляв відповідачів про необхідність сплати простроченого борту, проте позичальник та поручителі і по даний час ухиляються від добровільного виконання взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором та Договорами поруки.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. А відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до умов ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи № 2205 від 25.04.2017 року, за наявними матеріалами, не встановлено документальне підтвердження розрахунку ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості станом на 03.04.2015 року за договором кредиту № 0 від 28.09.2006 року у зв'язку з наступним: в наявних матеріалах відсутній обліку погашення заборгованості (відсутня виписка по рахунку НОМЕР_3, за період з 28.09.2006р. по 03.04.2015р., передбаченому згідно п. 1.2.2. договору, для повернення суми кредиту, сплати процентів, комісії, штрафі та інших платежів); в наявних матеріалах справи відсутній облік заборгованості, за період з 29.09.2006р. по 23.04.2009р., щодо кредитного договору №0 від 28.09.2006р. (відсутні виписки по рахункам облік заборгованості); за наявними матеріалами не встановлено документальне підтвердження зарахування (надання) кредитних коштів в сумі 83812,00 швейцарський франків на рахунок НОМЕР_4, згідно п.1.5. договору кредиту №0 від 28.09.2006р. (в матеріалах справи відсутні меморіальні документи, зарахування (надання) кредитну, передбачені п.4.6. Постанови Правління НБУ №254 від 18.06.2003р.); наявні виписки по рахункам №3739, 220_ містять наступні неузгодженості: виписки не відображають операції за період з 28.09.2006р. по 23.04.2009р., а надання кредитних коштів, в частині 69719,61 шв. франків, згідно виписки відбулось 24.04.2009р. (наявні матеріали, не підтверджують зазначене надання кредитних коштів у сумі 69719,61 шв. франків); дослідженням встановлено, що в розрахунку заборгованості (Т.1 а.с.29-43) при нарахуванні відсотків на прострочену заборгованість застосовувалась ставка 16,98%, що не узгоджується з умовами договору кредиту №0 від 28.09.2006р. (в т.ч. зі змінами); відсутні документальні підтвердження (бухгалтерський облік) нарахування пені, зазначеної в «Довідці-розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на 03.04.2015» (Т.1 а.с.41-43).

За результатами дослідження встановлено, що умови додаткової угоди №1 від 10.12.2008р. та додаткової угоди №2 від 24.04.2009р. (в т.ч. додатки до них) не відображають детальної інформації стосовно погашення заборгованості в чітко визначених розмірах щомісячних платежів, що не узгоджується з п.3.2 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007р. та містять не узгоджені дані (докладно див. дослідну частину експертизи): у додатку №1 (Т.1 а.с.21) до додаткової угоди №1 від 10.12.2008р. не визначено розміру щомісячних платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом (згідно зі строковістю, передбаченою договором); валюта ануїтетного платежу (дол.США) зазначеного в п. 2.1. додатковій угоді №2 від 24.04.2009р. (Т.1 а.с.24) не відповідає валюті погашення заборгованості (шв.франк) у додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту»; у додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» найменування колонки 2 «Сума платежу за розрахунковий період *, дол.США» за своїм змістом не відповідає (не узгоджується) цифровим показникам, зазначеним у колонці, внаслідок чого загальний розмір щомісячного платежу у графіку відсутній.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд бере до уваги, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості, в Графіку погашення кредиту та в Договорі про надання споживчого кредиту № 0 не міститься даних розміру місячного платежу, який позивач зобов'язаний сплатити в зазначені терміни. Також валюта кредиту зазначена у договорі (швейцарський франк) не відповідає фактичній валюті виданій ОСОБА_2 згідно розрахунковому документу (гривні). Умовами Додаткової угоди №2 до Договору про надання споживчого кредиту від 28.09.2006 року фактично внесено зміни щодо іноземної валюти повернення кредиту, що не відповідає первісному Договору про надання споживчого кредиту.

Таким чином, з наданих ПАТ «Укрсоцбанк» доказів, зокрема розрахунку заборгованості не можливо встановити наявність чи відсутність та дійсну суму заборгованості. Кошти в порушення умов договору були перераховані у гривні, а не у швейцарських франках. Платежі сплачувались у гривні, усього сплачено 495695,60 грн., при отриманому кредиті у розмірі 335175,21 грн..

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягають задоволенню.

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнати недійсними: договору про надання споживчого кредиту № від 28 вересня 2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 а також договори про внесення змін до кредитного договору №1 від 10 грудня 2008 р., №2 від 24 квітня 2009 р., а також договори іпотеки від 29 вересня 2006 р. за №386 і 1965. Також просила приватних нотаріусів Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виключити з реєстрів іпотеки і заборони відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження, відповідно, квартири АДРЕСА_2 і нежитлового об'єкта по АДРЕСА_3; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати в рахунок повернення кредитних коштів за Договором про надання споживчого кредиту № від 28 вересня 2006 р. сплачені ОСОБА_2 кошти в сумі 325996,08 грн. та стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 надміру сплачені кошти за кредитним договором. Мотивуючи свої вимоги тим, що укладаючи 28.09.2006 року Договір про надання споживчого кредиту № 0 банк вдався до нечесної підприємницької діяльності, договір був укладений внаслідок обману зі сторони відповідача, який не виконав обов'язку про надання позичальником кредитних коштів в швейцарських франках, не надав повної та достовірної інформації про умови кредиту перед його укладенням, а під час укладення договору не було погоджено встановлених законодавством істотних умов договору, та встановлені несправедливі умови договору. Відповідач, при укладені договору приховав від неї інформацію щодо неможливості видати кредитні кошти в іноземній валюті - швейцарських франках, як це визначено в кредитному договорі, внаслідок чого перерахував на поточних рахунок національну валюту в сумі 325996,08 грн.

Від ПАТ «УкрСиббанк» надійшли письмові заперечення проти зустрічного позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Зазначає, що представник позивача за зустрічним позовом у свої поясненнях посилається на Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року та на Інструкцію про касові операції в банках України, як на правове підґрунтя своїх заперечень щодо засобів доказування факту надання кредитних коштів ОСОБА_2 Вважає, що дана позиція є помилковою та необґрунтованою, оскільки у своїй діяльності комерційні банки повинні керуватися у своїй діяльності нормами Закону України «Про банки та банківську діяльність» та нормативно - правовими документами Національного банку України. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Банк свої зобов'язання виконав, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника. Операція щодо зняття готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку позичальника законом не віднесена до кредитної операції, є видатковою касовою операцією та згідно, п. 4 гл. 3 Інструкції про касові операції в банках України, оформлюється заявкою на видачу готівки. Тим більш, кредитний договір укладався близько 10 років назад.

Судом встановлено, що 28 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договорі про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит для власних потреб в іноземній валюті у розмірі 83812 швейцарських франк 00 сантимів та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 339865 грн. 20 коп. за курсом НБУ на день укладення цього договору, зі строком 132 місяці та процентною ставкою у розмірі 8,49 % річних. Надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 29.09.2006 року (п. 1.1, п. 1.2, п. 1.2.1, п. 1.3.1, п. 1.4 кредитного договору).

На особовий рахунок ОСОБА_2 банком були перераховані кошти у розмірі 335175,21 грн., що підтверджується виписками за особовим рахунком (Т. 2 а.с. 45-68).

Як вбачається з платіжних квитанцій, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_2 сплачувала кредит на загальну суму 495695,60 грн. (Т. 1 а.с. 125-185).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Пунктом 1.1 Договору про надання споживчого кредиту передбачено, що позичальник, укладаючи договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного Договору.

Крім того, пунктом 8.2 Договору встановлено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої прав та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього Договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою НБУ від 10.05.2007 №168, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням такої формули: б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Зі змісту вказаного пункту вбачається, що величини реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту не є сталими, вони розраховані за умови неухильного виконання умов договору та графіку платежів, та не передбачають зміну строків та розмірів сум повернення кредиту, нарахування можливих штрафних санкцій, а також можливого коливання курсу валют.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.п. 8, 14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року кредитний договір може бути визнаний недійсним в зв'язку з тим, що він не відповідає вимогам законодавства України.

Погодження умов договорів відповідають положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким, чином можна стверджувати, що Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2006 року, Додаткова угода № 1 від 10.12.2008 року, Додаткова угода № 2 від 24.04.2009 року, Договір поруки від 28.09.2006 року підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань. Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 при укладенні договорів, були ознайомлені з їх умовами, не заперечували проти них, та проти наданих їм кредитів в обумовленій договорами сумі. Окрім цього, при укладенні спірних договорів волевиявлення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було вільним та відповідало їх внутрішній волі.

З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину (підписання договорів) було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

З огляду на викладене, банком при наданні кредиту були виконані положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 - де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Окрім того, суд критично ставиться до доводів ОСОБА_6 щодо того, що Кредитні договори між нею та банком укладені з порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, з оглядом на спірні договори про надання споживчих кредитів від 05 липня 2007 року судом встановлено, що такі договори є підписані обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами договору і згодою з його умовами. Було погоджено графік погашення кредиту, ОСОБА_6 здійснювала погашення заборгованості за цим кредитним договором, тобто вважала їх умови справедливим та сприйнятливим для себе. Волевиявлення позивачки було спрямовано на отримання грошей для власних цілей, для чого вона й уклала кредитні договори на сприйнятливих для себе умовах, тобто кредитні зобов'язання приймала на себе добровільно. Також, суд вважає, що доводи позивачки стосовно порушення Банком ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з посиланням при цьому на правовий висновок Конституційного суду України є хибними.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.8 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору).

ОСОБА_6 поставила свій підпис під Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2006 року, Додаткової угоди № 1 від 10.12.2008 року, Додаткової угоди № 2 від 24.04.2009 року, а отже, прийняла їх умови. Також про виконання договорів свідчить сплата коштів по договору ОСОБА_2 кредиту.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Згідно ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Частина 2 пункт 2 статті 141 ЦПК України встановлює, що інші судові витрати покладаються на позивача у разі відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, здійснення взаєморозрахунків - відмовити.

Судові витрати пов'язані з розглядом цивільної справи покладаються на сторони відповідно до їх фактичного понесення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», , юридична адреса: м. Харків, пр. Московський, 60.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум'янцева

Повний текст судового рішення складено «20» листопада 2018 року.