Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 508/285/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року смт. Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Парій І.О.

з участю: секретаря - Товт Т.В.

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Миколаївка заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, яким заборонити ОСОБА_2 виселяти ОСОБА_1 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2018 року до суду звернувся ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2 з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до ст.. 8 Конституції України та ст.. 350-2 ЦПК України посилаючись на те, що « в 2005 році познайомився з ОСОБА_2 та 2006 році створив з нею сімю, шлюб укладений не був. В 2007 році в інтересах сім`ї, завдяки моїм зусиллям неми була придбана квартира за адресою ОСОБА_3 30/1 кв. 56. За час спільного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а по факту в даній квартирі проживаю з 1999 року), народилися діти ОСОБА_4 13 вересня 2013 року та ОСОБА_5 07.06.2011 року, з січня 2017 року ОСОБА_2 почала порушувати мої конституційні права, примусово позбавляти мене житла, не маючи на те законних підстав. Адже ст.. 47 Контитуції України говорить про наступне: кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На період вчинення протиправних дій ОСОБА_2, а саме: мого примусового незаконного виселення, і по сьогоднішній день, немає жодного рішення суду, яке б підтверджувало законність її намірів, щодо мого виселення. Також ОСОБА_2 незважаючи на ЗУ «Про запобігання домашньому насильству» ч.4 ст.1, п.5 ч.2 ст. 3, порушує мої права, як члена сім`ї та батька дітей. Спроби ОСОБА_2 виселити мене з квартири неодноразовими. Дві спроби, а саме: 24.03.2017 року та 08.06.2017 року закінчувалися моїм побиттям, фізичним насиллям;

-24.03.2017 року був побитий, пограбований за адресою ОСОБА_3 30/1 кв.56 колом осіб з участю ОСОБА_2, наслідками мого побиття були чотири переломи в області голови, травми грудної клітки і тд. Відомості по факту даних подій були внесені до ЄРДР №0001110, попередня кваліфікація злочину ст.. 122 КК України;

-08.06.2017 року за участю тих же осіб і ОСОБА_2, за таким же сценарієм, був також побитий за адресою ОСОБА_3 30/1 кв.56. Відомості по факту даних подій були внесені до ЄРДР №0001449, попередня кваліфікація злочину ст.. 125 КК України.

Дані дії ОСОБА_2 та осіб, з якими вона вступила в злочину змову, супроводжуються виселенням мене на вулицю, адже свого, власного житла я не маю. Масова некомпетентність, службова недбалість, неналежне виконання своїх службових обовязків органами Національної Поліції, а саме слідчих Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі:

-ОСОБА_6 на розгляді у якого знаходяться справи №0001110 від 24.03.2017 року та №0001449 від 08.06.2017 року;

-ОСОБА_7, у якого знаходиться справа на мої звернення про скоєння злочину ОСОБА_2 по відношенню до мене до Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі від 21.02.2018 року ЄРДР №0000447 (попередня кваліфікація злочину ч.1 ст. 382 КК України);

-ОСОБА_8, у якого знаходиться справа на мої звернення про скоєння злочину ОСОБА_2 по відношенню до мене до Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі від 16.02.2018 року ЄРДР № 0000393 (попередня кваліфікація злочину ст.. 356 КК України).

Своєю бездіяльністю слідчі Шевченко Д.В., Рябоконь М.Г. та Смірнов Є.А. зробили мене заручником обставин, при яких на сьогоднішній день я змушений проживати як на пороховій бочці, адже в любий момент дії ОСОБА_2 та кола осіб можуть повторитися, адже я вже не можу бути обєктом фізичного насилля, мордування та порушення моїх прав, як людини та члена сім`ї».

У відповідності до п.3,6,8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» :

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

У відповідності доч.1, ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»

1. предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

2. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:

1) подружжя;

2) колишнє подружжя;

3) наречені;

4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя);

5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти;

6) особи, які мають спільну дитину (дітей);

ОСОБА_1, як особа, яка постраждала від домашнього насильства, не надав суду доказів на підтвердження вчинення у відношенні нього домашнього насильства у відповідності до вимог зазначеного чинного Закону.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 він не перебував, а знаходився з нею у фактичних шлюбних відносинах. Мають двох дітей: дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. Проживав з ними однією сім`єю. При цьому у судовому засіданні ОСОБА_1 називав різні адреси свого проживання, а саме: м. Одеса провулок Вільямса, 2; АДРЕСА_2; а також в с. Антонюки вулиця Центральна, 12 Миколаївського району Одеської області і за цією адресою зареєстрований.

Крім того ОСОБА_1 надав суду документи, з яких вбачається наступне.

Так, 28.02.2017 року ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звертались до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської місської ради про усунення перешкод в користуванні житлом ( а саме: квартирою №56 в будинку №30 корпус №1 по проспекту Ак.Глушка в м. Одесі), копія позовної заяви неповна (а.с.49).

03.03.2017 року Київський районний суд м. Одеси в задоволенні заяви позивачів відмовив.

Зазначена ухвала 29.05.2017 року Одеським апеляційним судом була залишена без змін (а.с.51).

Зазначені документи свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 виник спір про право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2007 року ОСОБА_9 є власником квартири №56 в будинку під №30 корпус під №1 по проспекту Академіка Глушка в м. Одесі (а.с.52), що підтверджується також витягом «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № 16587559 від 08.11.2007 року (а.с.53).

Згідно довідки №1921 (выписка из домовой книги о составе семьи и регистрации) ОСОБА_9 постійно проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 30.к1 квартира №56. Членами сім`ї є ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ответственный), син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6, дочка - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.54).

ОСОБА_1 членом сім`ї не зазначається.

Крім того на розгляді Київського районного суду м.Одеса перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання «спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_1» (а.с.55).

ОСОБА_1 пояснив у судовому засіданні, що зазначена позовна заява до теперішнього часу не розглянута.

Це також свідчить про те, що заява ОСОБА_1 про ухвалення рішення «яким заборонити ОСОБА_2 виселяти його з квартири за адресою м. Одеса Ак. ОСОБА_3 30/1 квартира 56, позбавляючи незаконно житла…» не підлягає задоволенню, оскільки це є фактично можливим рішенням за його позовом щодо визнання права спільної сумісної власності (а.с.55).

Таким чином ОСОБА_1 не довів, що він є членом сім`ї ОСОБА_9, а тому у цьому випадку Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» застосований бути не може.

Нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень певними особами може розглядатися у загально-кримінальному порядку (а.с.56-58).

Керуючись ст. ст. 350-5, 350-6, 268, 272 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, яким заборонити ОСОБА_2 виселяти ОСОБА_1 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Складання повного рішення відкладається на сім днів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя: І.О.Парій