Провадження № 2/752/650/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15.02.2018 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, якою просив стягнути з відповідача суму завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків в розмірі 13533,82 гривень, витрати на проведення автотехнічного та автотоварознавчих досліджень в розмірі 6200,00 гривень, витати на придбання медикаментів розмірі 2319,33 гривень, моральну шкоду в розмірі 30000,00 гривень.

Позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з викладених в ньому підстав.

Відповідач до суду не з'явився, проте забезпечив явку свого представника, який позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з викладених в письмових запереченнях підстав.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 14.04.2016 року, о 08 год. 00 хв., на перехресті вул. Столичне шосе - вул. Любомирська, в місті Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю трактора «JCB», д.н.з. НОМЕР_1, який знаходився під керуванням відповідача та автомобіля НОМЕР_2, який знаходився під керуванням та належить на праві власності позивачу.

Під час розгляду Голосіївським районним судом міста Києва матеріалів справи про адміністративне правопорушення, відповідач своєї вини в порушенні ПДР України не визнавав.

По ініціативі та за кошти позивача було проведено автотехнічне дослідження, по факту зіткнення трактора (екскаватора-навантажувача) «JCB 3CX», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія відповідача та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Відповідно до прибуткового касового ордера № 7 від 23.06.2016 року, за виконання такого дослідження позивач поніс витрати в розмірі 4000,00 гривень.

01.08.2016 року постановою Голосіївського районного суду міста Києва, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито.

25.08.2016 року постановою Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах відповідача залишено без задоволення, постанова суду першої інстанції без змін.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано матеріальних збитків.

13.05.2016 року Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» із заявою про визначення матеріального збитку автомобіля.

Відповідно до прибуткового касового ордера № 130 від 19.05.2016 року, за виконання дослідження позивач поніс витрати в розмірі 1000,00 гривень.

Судом встановлено, що відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди № С 16-179 від 19.05.2016 року, ринкова вартість автомобіля складає: 113547 (сто тринадцять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень, 72 копійки, вартість відновлювального ремонту складає: 120231 (сто двадцять тисяч двісті тридцять одна) гривня, 66 копійок. Вартість матеріального збитку складає: 113547 (сто тринадцять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень, 72 копійки.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.02.2012 року «Про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках», положення ст. 30 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі ст. 8 Цивільного кодексу України може застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння.

Згідно п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За виконання дослідження про визначення ринкової вартості пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, позивач поніс витрати в розмірі: 1200 (одна тисяча двісті) гривень, 00 копійок, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 65 від 27.10.2016 року.

Звітом про оцінку транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, № С 16-374 від 31.10.2016 року, встановлено ,що ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає: 21300,00.

Різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 92247,72 гривень.

Відповідно до листа ТДВ «СК «Альфа-гарант» № 12/2181 від 30.05.2016 року, цивільно-правова відповідальність відповідача на дату дорожньо-транспортної пригоди не застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пп. а) п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

12.07.2016 року відповідно до положень ст. 33, ст. 35 та пп. а) п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач подав до МТСБУ Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та Заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення регламентної виплати.

Відповідно до платіжного доручення № 7469рв від 04.10.2016 року, МТСБУ здійснило відшкодування матеріального збитку в розмірі 78713,90 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, що збитки - це втрата, яку особа зазнала в зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Різниця між фактичним розміром шкоди і регламентною виплатою МТСБУ становить 13533,82 гривень, а також витрати на проведення автотехнічного та автотоварознавчих досліджень в розмірі 6200,00 гривень, підлягають відшкодовуванню відповідачем.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Не знаходять свого підтвердження і не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо витрат на придбання медикаментів в розмірі 2319,33 гривень, а тому суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні.

Суд погоджується з доводами позивача, що крім майнової шкоди, з підстав, зазначених в позові, йому завдана моральна шкода.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної ( немайнової шкоди ) від 31.03.1995 року № 4 із наступною змінами» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ , заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб . Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати , зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав , у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ .

Суд, зокрема повинен з'ясуватися, чи підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльність) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа( фізична або юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо не доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, сперіального передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її майна.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння, яке характеризується необережною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, одночасно суд враховує тривалість строку від моменту спричинення дорожньо-транспортної пригоди і датою прийняття судом рішення по суті , тому вважає, що достатнім та необхідним відшкодуванням заподіяної моральної шкоди позивачу з вини відповідача в розмірі 3000.00 грн.

Оночасно не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на лікування в розмірі 2319, 33 коп., виходячи з наведеного.

Судом встановлено, що дійсно позивач звертався про надання йому медичної допомоги, відразу після ДТП, та знаходився на стаціонарному лікуванні. Проте з наданих суду квитанції про придбання ліків, не доведено, що саме вказані ліки, які були придбані позивачем, були рекомендовані лікарем, для відновлення стану здоров"я, після вказаної ДТП.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в бюджет дердави витрати по сплаті судового збору в розмірі 640.00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України , суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди задовльнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_5, проживаючого в м. Києві. АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13 533,82 грн. ; 6200,00 грн. , витрат на проведення автотехнічного та автотоварознавчого досліджень , а всього 19733,82грн. ( дев"ятнадцять тисяч сімсот тридцять три гривні . 82 коп.) .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_5, проживаючого в м. Києві. АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000.00 грн. ( три тисячі гривнгь ) .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_5, проживаючого в м. Києві. АДРЕСА_1)в бютдет держави 640.00 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом тридцяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва

Суддя :