АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/698/18 Справа № 203/1235/17 Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюти Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПівденкомБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, треті особи без самостійних вимог - товариство з обмеженою відповідальністю «ТрансмедТрейд», товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти», відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПівденкомБанк» (далі - ПАТ «КБ«ПівденкомБанк»),приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (далі - ПН ДМНО Бондар І.М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи вимоги тим, що йому стало відомо, про те, що 12 березня 2011 року між ТОВ "Дніпрометпостач" та ПАТ «КБ «ПівденкомБанк» укладений договір про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю, а 14 березня 2011 року між ним та ПАТ «КБ «ПівденкомБанк» укладено договір іпотеки №1203_13Ю, посвідчений ПН ДМНО Бондар І.М., за умовами якого він передав в іпотеку нерухоме майно: комплекс, загальною площею 3289,7 кв.м, який розташований по вул.Робочій,80б у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, заставною вартістю 3.499.788грн.48 коп.

Зазначав, що 30 травня 2013 року та 30 серпня 2013 року між ПАТ «КБ «ПівденкомБанк» та ТОВ «Транспед-Трейд» укладено договори про відступлення права вимоги за договором про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю.

Вказував, що на підставі договору іпотеки 21 червня 2012 року ПН ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №3185 про стягнення з нього на користь ПАТ «КБ «ПівденкомБанк» грошових коштів за невиконання договору іпотеки та відкрито виконавче провадження, замінено стягувача.

Посилаючись на те, що 16 листопада 2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було задоволено його позов до ПАТ «КБ «Південкомбанк», ТОВ «Трансмед-трейд», ТОВ «Компанія з правління активами «Спільні інвестиційні проекти» про визнання договору іпотеки недійсним та визнано недійсним договір іпотеки №1203_13Ю від 14 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАБ ПАТ КБ «Південкомбанк», скасовано заборону відчуження нерухомого майна - Комплексу, загальною площею 3289,7 кв.м, розташований у АДРЕСА_1, накладену ПН ДМНО Бондар І.М. на підставі договору іпотеки №1203_13Ю від 14 березня 2011 року (номер договору в реєстрі правочинів 1499) та іпотеку, накладену у зв'язку з укладенням між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Південкомбанк» договору іпотеки від 14 березня 2011 року, шляхом виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги за Договором про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю від 14 березня 2011 року, укладений 30 серпня 2013 року між ПАТ КБ Південкомбанк» та TOB «Трансмет-Трейд», визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за договором про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю від 14 березня 2011 року, укладений 20 березня 2015 між TOB «Трансмет-Трейд» та TOB «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти», а тому просив суд ухвалити рішення яким, визнати виконавчий напис, вчинений ПН ДМНО Бондар І.М. 21 червня 2012 року за реєстром №3185, про звернення стягнення на нерухоме майно - комплекс, загальною площею 3289,7 кв.м, який розташований у Дніпропетровській області Дніпропетровський район м.Підгородне, вулиця Робоча, будинок 80б, що належить на праві власності ОСОБА_2, таким, що не підлягає виконанню; скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управленні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 10 серпня 2012 року у виконавчому провадженні ВП 33843256 про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна за реєстраційним №12864433, запис про обтяження №2338157, на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управленні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 10 серпня 2012 року у виконавчому провадженні ВП 33843256.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі третя особа без самостійних вимог товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти»), зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду, яке покладене в основу оскаржуваного рішення та яким, крім іншого, визнано спірний договір іпотеки недійсним, не набрало законної сили, а позивач вводить суд в оману та зловживає своїми правами.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 12 березня 2011 року між ТОВ "Дніпрометпостач" та ПАТ «КБ«ПівденкомБанк» укладений договір про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю.

14 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Південкомбанк» було укладено договір іпотеки №1203_13Ю, посвідчений ПН ДМНО Бондар І.М. за реєстровим №1499.

Згідно умов договору ОСОБА_2 передав банку в рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором №120К-13Ю від 14 березня 2011 року у іпотеку наступне нерухоме майно: комплекс, загальною площею 3289,7кв.м, розташований у Дніпропетровській області Дніпропетровському районі в м.Підгородне по вул.Робоча,80б, заставною вартістю 3.499.788 грн.48 коп.(а.с.8-13).

21 червня 2012 року ПН ДМНО Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис, за реєстровим №3185, яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - комплекс, загальною площею 3289,7 кв.м, розташований у Дніпропетровській області Дніпропетровський район АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, який є майновим поручителем ТОВ "Дніпрометпостач" за його кредитним зобов'язанням за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії №120К-13Ю від 14 березня 2011 року, укладеним між ним та ПАТ «КБ«ПівденкомБанк». Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору, посвідченого 14 березня 2011 року ПН ДМНО Бондар І.М. за реєстром №1499, передане в іпотеку ПАТ «КБ «ПівденкомБанк» строк платежу за яким настав 19 жовтня 2011 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПівденкомБанк» в загальному розмірі 8.789.012 грн.37 коп.(а.с.23).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Південкомбанк», ТОВ «Трансмед-трейд», ТОВ «Компанія з правління активами «Спільні інвестиційні проекти» про визнання договору іпотеки недійсним, визнано недійсним договір іпотеки №1203_13Ю від 14 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАБ ПАТ КБ «Південкомбанк», скасовано заборону відчуження нерухомого майна - Комплексу, загальною площею 3289,7 кв.м, розташований у АДРЕСА_1, накладену ПН ДМНО Бондар І.М. на підставі договору іпотеки №1203_13Ю від 14 березня 2011 року (номер договору в реєстрі правочинів 1499) та іпотеку, накладену у зв'язку з укладенням між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Південкомбанк» договору іпотеки від 14 березня 2011 року, шляхом виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, визнано недійсним договір відступлення права вимоги за договором про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю від 14 березня 2011 року, укладений 30 серпня 2013 року між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та TOB «Трансмет-Трейд», визнано недійсним договір відступлення права вимоги за договором про надання відкличної кредитної лінії №120К-13Ю від 14 березня 2011 року, укладений 20 березня 2015 між TOB «Трансмет-Трейд» та TOB «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» (а.с.13-17).

Даним рішенням встановлено, що договір іпотеки не укладався та не підписувався ОСОБА_2, а тому його визнано недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з їх доведеності і обґрунтованості та прийшов до висновку, що обтяження майна належного ОСОБА_2 та виконавчий напис про звернення стягнення на це майно на підставі договору іпотеки, який є недійсним, порушують його права та законні інтереси.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Позивачеві ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно - комплекс, загальною площею 3289,7 кв.м, розташований у Дніпропетровській області Дніпропетровський район АДРЕСА_1.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності,розумності та справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частинами першою, третьою та четвертою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» стосовно того, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року яким, крім іншого, визнано недійсним договір іпотеки, не може бути підставою для задоволення даного позову, оскільки не набрало законної сили, колегією суддів відхиляються, так як рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року дане рішення саме в частині визнання спірного договору іпотеки недійсним залишено в силі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року, яке набрало законної сили з моменту його проголошення (ч.1 ст.319 ЦПК України у редакції закону №1618-IV ВІД 18 березня 2004 року з відповідними змінами та доповненнями), з урахуванням висновків комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи підтверджено факт того, що ОСОБА_2 не підписував спірний договір іпотеки.

Згідно зі ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон «Про іпотеку», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 33 Закону «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону «Про іпотеку»).

Згідно із статтею 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок вчинення нотаріальних дій», «Порядок»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Зважаючи на те, що договір іпотеки є недійсним не може залишатися в силі виконавчий напис вчинений на підставі недійсного договору іпотеки та доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.