Єдиний унікальний номер 263/1284/18
Номер провадження 22-ц/4804/128/18
Головуючий у 1 інстанції Томілін О.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

05 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі ПАТ «Державно-імпортний банк України») про стягнення грошових коштів.

Позовна заява вмотивована тим, що 06.12.2007р. між нею та ПАТ ««Державно-імпортний банк України»» (на той момент - ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України») в особі філії в м.Маріуполі було укладено кредитний договір № 77707С83, за яким вона отримала кредит у розмірі 16000 доларів США. У зв'язку з простроченням виконання зобов'язання, ПАТ «Державно-імпортний банк України» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 30.10.2014р. позовні вимоги банку задоволені у повному обсязі, з неї на користь ПАТ «Державно-імпортний банк України» станом на 01.10.2014р. стягнуто заборгованість у загальній сумі 108 794,06 грн. За наслідками виконання рішення вона переплатила за кредитом - 148929,83 грн. замість 90544,11 грн.; за відсотками - 41874,37 грн. замість 11669,89 грн. З моменту отримання переплати, відповідач є недобросовісним набувачем. Крім того, незважаючи на те, що вона проживала у м.Маріуполі, відповідачем в порушення ч.2 ст.2 Закону України від 02.09.2014р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» нараховано пеню за період - з 01.10.2013р. по 30.09.2014р., яку він не повинен був стягувати за період з 14.04.2014р., незважаючи на рішення суду. З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору позивачем 13.10.2017р. на адресу відповідача направлено заяву з вимогою про повернення надлишково отриманих коштів, проте відповідач відмовився повернути кошти у добровільному порядку. Враховуючи період прострочення повернення безпідставно отриманих коштів по кредиту та процентах - 859 днів, пені - 279 днів та передбачені законом три відсотки річних, позивач просила стягнути з відповідача - ПАТ «Державно-імпортний банк України» кошти у загальній сумі 97556,87 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела той факт, що відповідач отримав сплачені нею грошові кошти без достатньої правової підстави. Стосовно переплати по пені, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 06.10.2014 року - дату подання позовної заяви до суду, переліку населених пунктів проведення антитерористичної операції, не було і тому не було правових підстав для застосування статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669, який набув чинності 15.10.2014 року.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30.10.2014 року, яке набрало законної сили, визначено розміри її заборгованості по кредиту у національній валюті України. Збільшення розміру заборгованості внаслідок коливань обмінного курсу валют не передбачено. У випадку примусового виконання вказаного рішення органами Державної виконавчої служби - погашення заборгованості та штрафних санкцій відбувалося б саме в зазначеній сумі. Оскільки відповідач отримав від неї кошти, у сумі, що перевищує розмір визначений рішенням суду від 30.10.2014 року - сума переплати, має бути визнана такою, що отримана ним без достатньої правової підстави. Також враховуючи, що вона була зареєстрована та проживала у м. Маріуполі, відповідач був зобов'язаний скасувати пеню нараховану за період проведення антитерористичної операції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Чебанов О.О. просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з'явилися, надали заяви в яких доводи апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.12.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» укладено кредитний договір №77707С83, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 16000,000 доларів США, строком погашення до 05.12.2017 року для оплати поточних потреб, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитом в сумі 108794,06 грн. та судовий збір в сумі 1087,95 грн.

Згідно із заявою керуючого філією АТ«Укрексімбанк»від 04.05.2017 року №214-03/356 наданою на адресу Центрального ВДВС, керуючий просив повернути виконавчий лист №263/10340/14-ц, виданий 23.12.2014р. Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитом у розмірі 108794,06 грн., та виконавчий лист №263/10340/14-ц, про стягнення судового збору у розмірі 1087,95 грн., у зв'язку з повним погашенням заборгованості боржником.

Колегія суддів погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції, вважає їх повними та доведеними.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року ніким не оскаржувалося.

Позивач визнає, що грошові кошти за укладеним кредитним договором вона отримала в доларах США.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

З наведеного витікає, що позивач повинна була повернути борг у тій самій сумі, як отримувала.

Доводи апеляційної скарги, що вона переплатила нічим не підтверджені, вона не надала доказів, що сплачена нею сума перевищує 16000 доларів США.

Та обставина, що позивач мала право погасити борг в сумі 108794,06 грн., дійсно має місце, проте вказану суму вона повинна була сплатити саме на час постановлення рішення. А так як вказане рішення ОСОБА_1 виконувалося поступово, а саме до 03.05.2017 року, вона, як сумлінний позичальник добровільно виконала передбачені договором зобов'язання належним чином. (а.с.29)

Доводи апеляційної скарги, що вона була зареєстрована та проживала у м. Маріуполі, а тому відповідач був зобов'язаний скасувати пеню нараховану за період проведення антитерористичної операції непереконливі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", принцип res judicate розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків.

ОСОБА_1 не оскаржувала заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року, яким з неї на користь ПАТ «Державно-імпортний банк України» було стягнуто в тому числі і пеню в сумі 6580.06грн., воно набрало чинності, а як наслідок підлягає виконанню.

Вирішуючи спір суд, встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів обговорені, вони не є переконливими та не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська