ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2018 року

м.Харків

справа № 638/14008/17

провадження № 22-ц/818/862/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Прокуратура Полтавської області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою Прокуратури Полтавської області на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 травня 2018 року, постановлене під головуванням судді Хайкіна К.І., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 05 червня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 3 723 грн. Стягнуто з Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України в дохід держави в рівних частках витрати по сплаті судового збору по 352,40 грн.

В апеляційній скарзі Прокуратура Полтавської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позивачем не доведено протиправності дій Прокуратури Полтавської області під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, де позивач є потерпілою особою. А факти оскарження позивачем дій, рішень слідчого, прокурора у кримінальному провадженні та задоволення або відмова у задоволенні цих скарг слідчим суддею не є підставою для відшкодування моральної шкоди, спричинення якої позивачем не підтверджено.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушені і підстави для відшкодування шкоди встановлені ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року та ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.07.2017 року, якими встановлена протиправна бездіяльність органу досудового розслідування спочатку з приводу невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а потім з приводу розслідування кримінального провадження №00002664 від 05.10.2016 року. Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку визначеному приписами КПК України з заявами про усунення перешкод, як особі, постраждалої від кримінального правопорушення, - призвели до моральних страждань позивача.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволена, зобов'язано компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 05.09.2016 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника (а. с. 6).

Згідно листа Генеральної прокуратури України від 11.10.2016 року за вих. №17/7-2716-10, ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва №757/45236/16-к від 27.09.2016 року та №757/45196/16-к від 27.09.2016 року Генеральною прокуратурою України 05.10.2016 року зареєстровано кримінальні провадження №00002664 та №00002665, які в порядку статті 218 КПК України спрямовано до прокуратури Полтавської області для організації досудового розслідування (а. с. 7).

У витягу з кримінального провадження №00002664 зазначено, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000211 слідчий СВ прокуратури Полтавської області Сорокін І. В. та прокурор відділу прокуратури Полтавської області Рева В. С. не виконали ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03.03.2016 року про визнання ОСОБА_1 потерпілим, а також, зловживаючи службовим становищем, неодноразово приймали незаконні процесуальні рішення (а. с.8).

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Полтавської області Горячун О. О. від 16.12.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00002664 від 05.10.2016 року закрито у зв'язку з відсутністю у діях старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Сорокіна І. В. та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Полтавської області Реви В. С. складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України (а. с. 9-11).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 липня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Горячун О. О. від 16.12.2016 року про закриття кримінального провадження (а. с. 12).

Як на підставу вимог про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що 05 жовтня 2016 року старший слідчий СВ прокуратури Полтавської області Горячун О.О. відкрив кримінальне провадження №00002664. 16 грудня 2016 року відповідач, не провівши досудове слідство у кримінальній справі, виніс незаконне і необґрунтоване рішення про закриття кримінальної справи. 14 липня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави скасував його у зв'язку з неповним досудовим розслідуванням, проте відповідач продовжував імітувати розслідування кримінальної справи. Вищезазначені незаконні дії органів прокуратури Полтавської області заподіяли позивачу моральну шкоду. У зв'язку з цим ОСОБА_1 просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 576 000 грн.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що скасовуючи постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Горячуна О.О. від 16.12.2016 року про закриття кримінального провадження, суд виходив з того, що в оскаржуваній постанові не зазначено, чому саме визнано подію, відображену в заяві ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення такою, що не має складу кримінального правопорушення (а.с.12).

Позивач вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував незаконними процесуальні рішення слідчого прокуратури Полтавської області з огляду на їх скасування слідчими суддями. При цьому доводи позивача зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчим у кримінальному провадженні.

Разом з тим реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів саме протиправних дій органів прокуратури Полтавської області стосовно позивача під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Полтавської області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; дyшeвних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним я бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до вимог КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ухвали слідчих суддів Печерського району міста Києва від 27.09.2016 року та Октябрського районного суду міста Полтави від 14.07.2017 року про задоволення скарг ОСОБА_1 свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для застосування до спірних правовідносин норм статей 1173, 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, - відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат.

З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, а апеляційна скарга Прокуратури Полтавської області підлягає задоволенню, - судовий збір в сумі 1057,20 грн., сплачений апелянтом за платіжним дорученням №1208 від 02 серпня 2018 року, підлягає поверненню з Державного бюджету Прокуратурі Полтавської області.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Прокуратури Полтавської області - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Судовий збір в сумі 1057,20 грн., сплачений за платіжним дорученням №1208 від 02 серпня 2018 року, повернути з Державного бюджету Прокуратурі Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Сдді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 16.11.2018 року.