У Х В А Л А

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 376/416/15-ц

провадження № 61-5605св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у складі судді Ярошенко С. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року у складі суддів: Верланова С. М., Приходька К. П. Голуб С. А.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2016 року у справі № 376/416/15-ц відкрито касаційне провадження.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 376/416/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. На обґрунтування позову посилалась на те, що вона з 4 жовтня 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17 лютого 2012 року. За час перебування у шлюбі, подружжя придбало нерухоме майно, а саме: нежитлову АДРЕСА_1 загальною площею 362,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Київської області, вартість якої, згідно висновку експерта від 12 лютого 2015 року, становить 959 830 грн.

З урахуванням наведеного та заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила суд визнати нежитлове приміщення №1-а по АДРЕСА_1, Київської області спільним майном подружжя, стягнути з відповідача на її користь 50 % вартості вказаного об'єкта нерухомості, а саме 479 915 грн та 4 154 грн судових витрат, з яких 3 654 грн - судовий збір, 500 грн - оцінка майна.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано нежитлове приміщення АДРЕСА_1 Київської області спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 50 % вартості нежитлового приміщення АДРЕСА_1 Київської області у сумі 333 510 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суди зробили висновок, що спірне нежитлове приміщення було набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки встановлено, що на час розгляду справи вказане майно ОСОБА_5 було відчужене, тому наявні підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 50 % грошової компенсації його вартості, що становить 333 510 грн.

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу у якій просить рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга мотивувала тим, що судами не застосовано положення статей 61, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК), та не враховано боргові зобов'язання відповідача.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 401 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу № 376/416/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель