АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1649/17 22-ц/774/587/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 213/1649/17

Провадження № 22-ц/774/587/К/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2017 року, у складі судді Соловйової Л.Я. постановленого у м. Кривому Розі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" ( надалі - ПрАТ «ІнГЗК»), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу більше ніж 25 років працював на різних посадах у шкідливих умовах виробничого середовища на підприємстві відповідача. Шкідливі умови виробничого середовища стали причиною виникнення у нього професійного захворювання та втрати 25% працездатності. Через професійне захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 80280 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «ІнГЗК» 16000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК», ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

У мотивування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори на виробництві, маючи достатній стаж роботи для виходу на пільгову пенсію продовжував працювати. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований та не доведений на думку апелянта, є занадто завищеним.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3, просять рішення суду, як законне та обґрунтоване, на їх думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ІнГЗК» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.01.1977 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду помічник машиніста у руднік ІнГЗК. 18.02.1995 року - звільнений за власним бажанням. 25.09.1995 року позивач знов прийнятий в цех технологічного автотранспорту водієм всіх марок дизельних автомашин по вивозу гірничої маси з кар'єра; 22.05.1996 року переведений в цеху технологічного автотранспорту водієм всіх марок дизельних автомашин гідромоніторів, зайнятий повний робочий день на поливі доріг і забоїв в кар'єрі, глибиною 150м. та більше; 10.05.2006 року - переведений в цеху технологічного автотранспорту слюсарем з ремонту автомобілів по 4 розряду; 24.03.2008 року - звільнений за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.16-19).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 28.08.2008 року ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання:- вібраційна хвороба І-ІІ ступені; синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії з артрозом ліктьових суглобів ПФ першого ст.; церебральна ангіодистонія; попереково-крижова радікулопатія (L5-S1), переважно зліва, з помірно вираженим больовим синдромом та статико-динамічними розладами і нейродистрофією у вигляді деф.артрозу правого колінного суглоба ПФ першого ст.. Згідно п.п.16, 17 зазначеного акту, вказане захворювання визнано професійним, причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу (25 років 3 місяці) в умовах впливу вібрації, що перевищувала ГДР (а.с.20-21).

Висновком МСЕК від 12 листопада 2008 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності по ( а.с.22).

За результатами виявлення у позивача ОСОБА_1 професійного захворювання проведено розслідування, за наслідками якого складено Акт № 10 від 16.09.2008 року розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого головним державним санітарним лікарем Інгулецького району (а.с.20).

Відповідно до п.16 зазначеного Акту, підставою для встановлення професійного захворювання позивача стала тривала робота у продовж 25 років 3 міс. водієм у кар'єрі підпадав під вплив вібрації. Рівень якої перевищував ГДР. Внаслідок недосконалості робочого місця( а.с.20-21).

Згідно п.19 даного Акту, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж більше 25 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо ( а.с.21).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпеченнябезпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України занаявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ІнГЗК» про відсутність правової підстави для відшкодування позивачу шкоди у зв'язку із професійним захворюванням такими, що не відповідають законодавству.

Як видно з Акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 16 вересня 2008 року, встановлено що позивач виконував роботи пов'язані з впливом вібрації, рівень якої перевищував гранично допустимі показники (а.с.20-21).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПрАТ «ІнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням ОСОБА_1 пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з листопада 2008 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПрАТ «ІнГЗК»щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, відчуває фізичний біль у суглобах, що позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Судом першої інстанції врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили. Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, період роботи на підприємстві ПрАТ «ІнГЗК» більше 25 років в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати професійної працездатності первинно 25, вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 04 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: