Провадження №2/523/680/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 жовтня 2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Постман» був укладений Договір фінансового лізингу № 00008820 (далі - «Договір») разом із Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу (далі разом із Договором іменуються як «Контракт»).

Обєктом лізингу за Договором є транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 | TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZEX044847, двигун № НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 3.2. Контракту Позивач придбаває Обєкт лізингу (отримує право власності на Обєкт лізингу) та передає ТОВ «Постман» Обєкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього Контракту.

Обєкт лізингу належить Позивачу на праві власності, підтвердженням чого є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія CAT 412917.

30 жовтня 2013 року Позивач передав ТОВ «Постман» обєкт лізингу, що підтверджується Актом прийому-передачі до Договору від 30 жовтня 2013 року.

Відповідно до пункту 6.1. Контракту, ТОВ «Постман» зобовязався щомісяця сплачувати Позивачу лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невідємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту.

Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості Обєкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт Обєкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо повязані з Контрактом).

На виконання своїх зобовязань за Контрактом ТОВ «Постман» в період з 15 жовтня 2013 року по 02 лютого 2015 року повністю виконав зобовязання щодо сплати 16-ти лізингових платежів.

Однак, під час дії Контракту ТОВ «Постман» неодноразово допускалися порушеннями умов Контракту в частині своєчасності сплати лізингових платежів, у звязку з чим, з метою досудового врегулювання спору Позивач направив ТОВ «Постман» перше, друге і двічі третє нагадування щодо необхідності погашення заборгованості по платежам за Договором за період грудень 2014 року - березень 2015 року, але порушення Договору не були усунуті.

У звязку із систематичними порушенням ТОВ «Постман» умов Контракту, несплатою лізингових платежів відповідно до Графіку, Позивач звернувся до ТОВ „Постман з Повідомленням-вимогою від 16 квітня 2015 року про повернення Обєкта лізингу, в якому викладено повідомлення про розірвання Договору (далі - «Вимога»).

Відповідно до пункту 12.13. Контракту, останній припиняє свою дію на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони. Згідно напису зробленого на Вимозі від 16 квітня 2015 року, ТОВ «Постман її отримав 16 квітня 2015 року.

Враховуючи, що Вимога з повідомленням була надана та отримана ТОВ «Постман» 15 квітня 2015 року, Контракт припинив свою дію 30 квітня 2015 року (десятий робочий день).

Як зазначено вище, згідно з пунктом 6.5. Контракту щомісячні чергові лізингові платежі здійснюється Відповідачем на рахунок Позивача, не пізніше дати, вказаної у Графіку.

Несплаченими є лізингові платежі № 17, 18,19. При цьому, була проведена часткова оплата за договором, однак вона не була здійснена в повному обсязі. Так за рахунком-фактурою №7 від 02.02.2015р. сума до сплати була 6246 гривен 64 копійки, сплачено 26.05.2014р. суму у розмірі 2147 гривень 46 копійок, залишок 4099 гривень 18 копійок. За рахунком-фактурою №00262457 від 06.03.2015р. сума до сплати 7731 гривня, сплачено 26.05.2014р. суму у розмірі 2677 гривень 50 копійок, залишок 5053 гривні 50 копійок. За рахунком-фактурою №00268172 від 06.04.2015р. сума до сплати 7267 гривень 13 копійок, сплачено 26.05.2014р. суму у розмірі 2535 гривень 65 копійок, залишок 4731 гривня 48 копійок. Таким чином, Сума заборгованості Відповідача зі сплати лізингових платежів за Контрактом станом на 10 липня 2015 року становить 13884 гривень 16 копійок.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2.1. Контракту у випадку прострочення сплати платежу до ОСОБА_2 застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Формула розрахунку пені: Сума заборгованості * ставка пені / кількість днів в році (365) * кількість днів прострочення виконання зобовязання Відповідачем. Сума пені, з урахуванням кількості днів прострочення складає 572 гривень 36 копійок.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто Позивач має право вимагати від Відповідача сплати трьох процентів річних від простроченої суми та суму інфляційних втрат щодо боргу.

Сума заборгованості * 3% / кількість днів в році (365) * кількість днів прострочення платежу. Загальний розмір 3 % річних, з урахуванням кількості днів прострочення становить 171,71 гривень.

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні витрати у розмірі 6054 гривні 16 копійок.

Так, рахунком-фактурою №7 від 02.02.2015р. за період 16.02.2015р. по 26.05.2015р. на суму 6246 гривен 64 копійки, враховуючи індекс інфляції 1,3593, нарахована сума у розмірі 2244 гривні 42 копійки, з урахуванням часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р. враховуючи індекс інфляції 1,0260, нарахована сума у розмірі 106 гривень 58 копійок.

За рахунком-фактурою №00262457 від 06.03.2015р. за період з 16.03.2015р. по 26.05.2015р. на суму 7731 гривня, враховуючи індекс інфляції 1,2909 нарахована сума у розмірі 2248 гривень 95 копійок, з урахуванням часткової оплати за період 27.05.2015р. по 10.07.2015р., враховуючи індекс інфляції 1,0260, нарахована сума у розмірі 131 гривня 39 копійок.

За рахунком-фактурою №00268172 від 06.04.2015р. за період з 16.04.2015р. по 26.05.2015р. враховуючи індекс інфляції 1,1651 нарахована сума у розмірі 1999 гривень 80 копійок, з урахуванням часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., враховуючи індекс інфляції 1,0260, нарахована суму у розмірі 123 гривні 02 копійки.

Позивач також просить стягнути проценти за користування чужими грошовими коштами.

Стаття 1214 ЦК України встановлює, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). У свою чергу стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Контрактом та законом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобовязання не встановлений. У такому разі відповідно до частини 1 статті 8 ЦК України за аналогією повинна застосовуватися стаття 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, рахунком-фактурою №7 від 02.02.2015р за період 16.02.2015р. по 03.05.2015р. на суму 6246 гривен 64 копійки, враховуючи облікову ставку НБУ 19,5%, кількість днів прострочення -16, нарахована сума у розмірі 53 гривні 40 копійок, з 04.03.2015р. по 26.05.2015р. враховуючи облікову ставку НБУ 30%, кількість днів прострочення -84, нарахована сума у розмірі 431 гривня 27 копійок. З урахуванням часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., на суму 4099 гривень 18 копійок, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -44, нарахована суму у розмірі 148 гривень 24 копійок.

За рахунком-фактурою №00262457 від 06.03.2015р. за період з 16.03.2015р. по 26.05.2015р. на суму 7731 гривня, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -72 нарахована суму у розмірі 457 гривень 51 копійка. З урахування часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., на суму 5053 гривні 50 копійок, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -44, нарахована сума у розмірі 182 гривні 76 копійок.

За рахунком-фактурою №00268172 від 06.04.2015р. на суму 7267 гривень 13 копійок, за період з 16.04.2015р. по 26.05.2015р. враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -40, нарахована сума у розмірі 238 гривень 92 копійки, за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., на суму 4731 гривні 48 копійок, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -44, нарахована сума 171 гривня 11 копійок.

Всього розмір процентів за користування чужими коштами склав суму у розмірі 1683 гривні 21 копійка.

Позивач також вважає, що діями відповідача його було завдано збитків.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до п. 12.9 Контракту у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту відповідно до п. 12 Контракту, а також у разі вимоги Позивачем повернення Обєкту лізингу відповідно до інших положень Контракту, в 10-ти денний строк Відповідач зобовязаний сплатити різницю між вартістю Обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Позивачем від продажу Обєкта лізингу та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Відповідачем-1 відповідно до Контракту.

Відповідно до вищевказаного пункту Контракту, Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Позивача та має бути йому відшкодована.

На даний час Обєкт лізингу повернуто Відповідачем Позивачу, що підтверджується Актом від 18 квітня 2015 року.

15 травня 2015 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» укладено Договір про фінансовий лізинг, що підтверджується копією відповідного договору.

Вартість Обєкта лізингу згідно вказаного договору становить 216 111,00 гривень.

Як зазначено у Національному стандарті № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження обєкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо без примусу.

Відповідно до положень пункту 135.5.14 Податкового кодексу України, до прибутку зараховуються суми коштів (інших видів компенсації), отримані платником податку як оплата товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених у період перебування такого платника на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності, з яких не був сплачений єдиний податок, включаються до доходу (без урахування сум податку на додану вартість, що надійшли у вартості таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг) у звітному податковому періоді отримання таких коштів (інших видів компенсації).

Таким чином, дохід від реалізації Обєкта лізингу в розмірі 216 111,00 гривень, який міг фактично отримати Позивач є ринковою вартістю Обєкта лізингу.

Таким чином, компенсація витрат згідно пункту 12.9. Контракту становить 48 062,66 гривень, що підтверджується Рахунком-фактурою від 28 травня 2015 року № 00277965.

Вказана сума також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача в судовому порядку як відшкодування збитків.

Крім того, після повернення ТОВ «Постман» Обєкта лізингу, Позивач зазнав збитків у звязку із необхідністю оплати його стоянки, що підтверджується Актом надання послуг від 05.05.2015 року № 288, Платіжним дорученням від 25.05.2015 року № 50002625.

Для відшкодування збитків, завданих внаслідок оплати послуг стоянки, Відповідачу був виставлений Рахунок-фактура від 22.05.2015 року № 00277572 на суму 400,00 гривень, який станом на дату подачі позовної заяви не оплачений Відповідачем.

Крім того, згідно з пунктом 8.2. Контракту Відповідач зобовязався сплатити Позивачу штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем: еквівалент 15 доларів США/євро за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США/євро за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США/євро за третю вимогу, а також компенсувати витрати Позивача, нараховані/виплачені Позивачем з метою відшкодування сум, не виплачених Відповідачем у відповідності до Договору.

Штрафними санкціями за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем протягом жовтня

-листопада 2014 року, є штраф та пеня 10% на загальну суму 1008,04 гривень (Додаток № 6), а саме:

-515,51 гривень згідно рахунку-фактури від 03.04.2015 року № 00266871;

-492,53 гривень згідно рахунку фактури від 20.04.2015 року № 00271179.

Також у звязку із невиконання Відповідачем зобовязань за Договором Позивач зазнав збитків у звязку із необхідністю отримання юридично-консультаційних послуг з приводу врегулювання спірних правовідносин сторін.

Так, у звязку із необхідністю отримання юридичних послуг Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнуссон» та 20 квітня 2015 року уклав Договір про надання юридичних послуг.

Згідно пункту 1.1. Додатку № 6 від 10 липня 2015 року до Договору про надання юридичних послуг Виконавець зобовязався надати послуги з підготовки процесуальних документів та представництва інтересів Позивача в суді першої інстанції у справі за позовом до ТОВ „Постман про стягнення заборгованості за порушення Договору.

Вартість юридичних послуг згідно пункту 2.1. Додатку № 6 до Договору про надання юридичних послуг становить 6 000 гривень, копія рахунку на оплату та платіжного доручення додаються.

З метою відшкодування вищезазначених збитків Позивач направив ТОВ «Постман» відповідні рахунки-фактури, однак вказані рахунки не були сплачені ТОВ «Постман» Пунктом 8.6 Контракту встановлено, що будь-які збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням Стороною своїх обовязків за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені Контрактом штрафні санкції.

Відповідно до пункту 16.1. Контракту усі податки, гонорари, грошові штрафи та інші витрати, що повязані з Контрактом і можуть виникати протягом строку дії Контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно ОСОБА_2.

Відповідно до положень Договору, ОСОБА_3 поручився за належне виконання зобовязань ТОВ «Постман» за Контрактом. Відповідно до Умов поруки Поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань ОСОБА_2 на підставі або у звязку з цим Контрактом або будь-якою його невідємною частиною, а також за будь-якого ОСОБА_2, в разі переводу боргу/заміни особи ОСОБА_2 чи смерті ОСОБА_2.

Зобов'язання Поручителя включають, окрім іншого, Лізингові платежі, інші Платежі, штрафні санкції та відшкодування збитків, що підлягають сплаті ОСОБА_2 у відповідності до положень цього Контракту.

Проте ні після прострочення виконання зобовязань Відповідача за Контрактом, ні після спливу кінцевого строку сплати прострочених платежів, ні станом на дату подання цієї позовної заяви Поручитель не виконав свої зобовязання за Договором поруки повністю чи частково.

Враховуючи, що Умови поруки встановлюють повну солідарну відповідальність Поручителя, у разі порушення ТОВ «Постман» умов Контракту, Поручитель відповідає перед Позивачем як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і ТОВ «Постман».

Враховуючи зазначене, Поручитель зобовязаний погасити заборгованість перед Позивачем та відшкодувати збитки у повному обсязі.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 - 13884,16 гривень - заборгованість зі сплати лізингових платежів, 572,36 гривень - пеня, 171,71 гривень - 3 % річних; 6 054,16 - інфляційні втрати, 1 683,21 гривень - проценти за користування чужими коштами, 48 062,66 гривень - збитків, 400,00 гривень - відшкодування послуг стоянки, 6000,00 - витрат на юридичні послуги та 1 008,04 гривень - штраф за направлення нагадування і пеня 10 %.

Ухвалою суду від 16.01.2017р. було закрито провадження за позовними вимогами ТОВ „Порше Лізинг Україна до ТОВ „Постман. (а.с. 187)

В судове засідання представник позивача подав клопотання, згідно якого просив справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В процесі розгляду справи заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 15 жовтня 2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Постман» був укладений Договір фінансового лізингу № 00008820 (далі - «Договір») разом із Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу (далі разом із Договором іменуються як «Контракт»).

Обєктом лізингу за Договором є транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 | TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZEX044847, двигун № НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 3.2. Контракту Позивач придбаває Обєкт лізингу (отримує право власності на Обєкт лізингу) та передає ТОВ «Постман» Обєкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього Контракту.

Обєкт лізингу належить Позивачу на праві власності, підтвердженням чого є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія CAT 412917.

30 жовтня 2013 року Позивач передав ТОВ «Постман» обєкт лізингу, що підтверджується Актом прийому-передачі до Договору від 30 жовтня 2013 року.

Відповідно до пункту 6.1. Контракту, ТОВ «Постман» зобовязався щомісяця сплачувати Позивачу лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невідємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту.

Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості Обєкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт Обєкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо повязані з Контрактом).

На виконання своїх зобовязань за Контрактом ТОВ «Постман» в період з 15 жовтня 2013 року по 02 лютого 2015 року повністю виконав зобовязання щодо сплати 16-ти лізингових платежів.

Однак, під час дії Контракту ТОВ «Постман» неодноразово допускалися порушеннями умов Контракту в частині своєчасності сплати лізингових платежів, у звязку з чим, з метою досудового врегулювання спору Позивач направив ТОВ «Постман» перше, друге і двічі третє нагадування щодо необхідності погашення заборгованості по платежам за Договором за період грудень 2014 року - березень 2015 року, але порушення Договору не були усунуті.

У звязку із систематичними порушенням ТОВ «Постман» умов Контракту, несплатою лізингових платежів відповідно до Графіку, Позивач звернувся до ТОВ „Постман з Повідомленням-вимогою від 16 квітня 2015 року про повернення Обєкта лізингу, в якому викладено повідомлення про розірвання Договору (далі - «Вимога»).

Відповідно до пункту 12.13. Контракту, останній припиняє свою дію на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони. Згідно напису зробленого на Вимозі від 16 квітня 2015 року, ТОВ «Постман її отримав 16 квітня 2015 року.

Враховуючи, що Вимога з повідомленням була надана та отримана ТОВ «Постман» 15 квітня 2015 року, Контракт припинив свою дію 30 квітня 2015 року (десятий робочий день).

Як зазначено вище, згідно з пунктом 6.5. Контракту щомісячні чергові лізингові платежі здійснюється Відповідачем на рахунок Позивача, не пізніше дати, вказаної у Графіку.

Несплаченими є лізингові платежі № 17, 18,19. При цьому, була проведена часткова оплата за договором, однак вона не була здійснена в повному обсязі. Так за рахунком-фактурою №7 від 02.02.2015р. сума до сплати була 6246 гривен 64 копійки, сплачено 26.05.2014р. суму у розмірі 2147 гривень 46 копійок, залишок 4099 гривень 18 копійок. За рахунком-фактурою №00262457 від 06.03.2015р. сума до сплати 7731 гривня, сплачено 26.05.2014р. суму у розмірі 2677 гривень 50 копійок, залишок 5053 гривні 50 копійок. За рахунком-фактурою №00268172 від 06.04.2015р. сума до сплати 7267 гривень 13 копійок, сплачено 26.05.2014р. суму у розмірі 2535 гривень 65 копійок, залишок 4731 гривня 48 копійок. Таким чином, Сума заборгованості Відповідача зі сплати лізингових платежів за Контрактом станом на 10 липня 2015 року становить 13884 гривень 16 копійок. Суд вважає, що надана сума є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2.1. Контракту у випадку прострочення сплати платежу до ОСОБА_2 застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Формула розрахунку пені: Сума заборгованості * ставка пені / кількість днів в році (365) * кількість днів прострочення виконання зобовязання Відповідачем. Сума пені, з урахуванням кількості днів прострочення складає 572 гривень 36 копійок. Суд вважає, що дана сума пені є обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач має право вимагати від Відповідача сплати трьох процентів річних від простроченої суми та суму інфляційних втрат щодо боргу.

Сума заборгованості * 3% / кількість днів в році (365) * кількість днів прострочення платежу. Загальний розмір 3 % річних, з урахуванням кількості днів прострочення становить 171,71 гривень.

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні витрати у розмірі 6054 гривні 16 копійок.

Так, рахунком-фактурою №7 від 02.02.2015р. за період 16.02.2015р. по 26.05.2015р. на суму 6246 гривен 64 копійки, враховуючи індекс інфляції 1,3593, нарахована сума у розмірі 2244 гривні 42 копійки, з урахуванням часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р. враховуючи індекс інфляції 1,0260, нарахована сума у розмірі 106 гривень 58 копійок.

За рахунком-фактурою №00262457 від 06.03.2015р. за період з 16.03.2015р. по 26.05.2015р. на суму 7731 гривня, враховуючи індекс інфляції 1,2909 нарахована сума у розмірі 2248 гривень 95 копійок, з урахуванням часткової оплати за період 27.05.2015р. по 10.07.2015р., враховуючи індекс інфляції 1,0260, нарахована сума у розмірі 131 гривня 39 копійок.

За рахунком-фактурою №00268172 від 06.04.2015р. за період з 16.04.2015р. по 26.05.2015р. враховуючи індекс інфляції 1,1651 нарахована сума у розмірі 1999 гривень 80 копійок, з урахуванням часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., враховуючи індекс інфляції 1,0260, нарахована суму у розмірі 123 гривні 02 копійки.

В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що оскільки лізингові платежі, згідно п. 6.3., 6.4 Лізингового договору та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів розраховувались та сплачувались в гривнях, враховуючи еквівалент у доларах США, то неможливо застосувати відповідних індекс інфляції.

Суд вважає, що дане твердження відповідача неможливо прийняти до уваги, оскільки позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за прострочені лізингові платежі саме у національній валюті гривні, станом на час їх виставлення, а не у відповідному еквіваленті у доларах США. При цьому, період нарахування прострочення, позивачем розраховувався саме виходячи з розрахунку внесення відповідної суми у гривнях за рахунками-фактурами.

В звязку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач також просить стягнути проценти за користування чужими грошовими коштами.

Контрактом та законом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобовязання не встановлений. У такому разі відповідно до частини 1 статті 8 ЦК України за аналогією повинна застосовуватися стаття 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, рахунком-фактурою №7 від 02.02.2015р за період 16.02.2015р. по 03.05.2015р. на суму 6246 гривен 64 копійки, враховуючи облікову ставку НБУ 19,5%, кількість днів прострочення -16, нарахована сума у розмірі 53 гривні 40 копійок, з 04.03.2015р. по 26.05.2015р. враховуючи облікову ставку НБУ 30%, кількість днів прострочення -84, нарахована сума у розмірі 431 гривня 27 копійок. З урахуванням часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., на суму 4099 гривень 18 копійок, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -44, нарахована суму у розмірі 148 гривень 24 копійок.

За рахунком-фактурою №00262457 від 06.03.2015р. за період з 16.03.2015р. по 26.05.2015р. на суму 7731 гривня, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -72 нарахована суму у розмірі 457 гривень 51 копійка. З урахування часткової оплати за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., на суму 5053 гривні 50 копійок, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -44, нарахована сума у розмірі 182 гривні 76 копійок.

За рахунком-фактурою №00268172 від 06.04.2015р. на суму 7267 гривень 13 копійок, за період з 16.04.2015р. по 26.05.2015р. враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -40, нарахована сума у розмірі 238 гривень 92 копійки, за період з 27.05.2015р. по 10.07.2015р., на суму 4731 гривні 48 копійок, враховуючи облікову ставку НБУ 30 %, кількість днів прострочення -44, нарахована сума 171 гривня 11 копійок.

Всього суму у розмірі 1683 гривні 21 копійка.

При цьому, позивач посилається на те, що ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). У свою чергу стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Однак суд вважає, що вищевказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так положення ст. 1214 Цивільного кодексу України, на які посилався позивач в обґрунтування позовних вимог в цій частині, застосовуються за умови, якщо об'єктом безпідставного збагачення були грошові кошти. Обов'язковою умовою для застосування положень глави 83 ЦК України, яка визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із, так званим, безпідставним збагаченням (набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави) має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Проте, між сторонами існували правовідносини, що виникли з укладеного між позивачем та ТОВ «Постман» договору фінансового лізингу, що виключає можливість застосування у даному випадку приписів статті 1214 Цивільного кодексу України. Крім того, ТОВ «Постман» не приймало будь-які кошти від позивача, тобто відсутні боргові зобовязання.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 27.12.2010 року по справі № 9/67-38.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі

Позивач також вважає, що діями відповідача його було завдано збитків.

Відповідно до п. 12.9 Контракту у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту відповідно до п. 12 Контракту, а також у разі вимоги Позивачем повернення Обєкту лізингу відповідно до інших положень Контракту, в 10-ти денний строк Відповідач зобовязаний сплатити різницю між вартістю Обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Позивачем від продажу Обєкта лізингу та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Відповідачем-1 відповідно до Контракту.

Відповідно до вищевказаного пункту Контракту, Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Позивача та має бути йому відшкодована.

На даний час Обєкт лізингу повернуто Відповідачем Позивачу, що підтверджується Актом від 18 квітня 2015 року.

15 травня 2015 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» укладено Договір про фінансовий лізинг, що підтверджується копією відповідного договору.

Вартість Обєкта лізингу згідно вказаного договору становить 216 111,00 гривень.

Як зазначено у Національному стандарті № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження обєкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо без примусу.

Відповідно до положень пункту 135.5.14 Податкового кодексу України, до прибутку зараховуються суми коштів (інших видів компенсації), отримані платником податку як оплата товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених у період перебування такого платника на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності, з яких не був сплачений єдиний податок, включаються до доходу (без урахування сум податку на додану вартість, що надійшли у вартості таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг) у звітному податковому періоді отримання таких коштів (інших видів компенсації).

Таким чином, дохід від реалізації Обєкта лізингу в розмірі 216 111,00 гривень, який міг фактично отримати Позивач є ринковою вартістю Обєкта лізингу.

Таким чином, компенсація витрат згідно пункту 12.9. Контракту становить, за думкою позивача становить суму у розмірі 48 062,66 гривень, що підтверджується Рахунком-фактурою від 28 травня 2015 року № 00277965.

Суд вважає, що вищевказані вимоги не підлягають задоволенню.

Так, згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов'язок довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і збитками.

Так, дійсно згідно п. 12.9 умов, а також у разі вимоги Позивачем повернення Обєкту лізингу відповідно до інших положень Контракту, в 10-ти денний строк Відповідач зобовязаний сплатити різницю між вартістю Обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Позивачем від продажу Обєкта лізингу та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Відповідачем-1 відповідно до Контракту.

Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ "Порше Лізинг Україна" та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання його лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Однак суд вважає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора (позивача у справі) обов'язок доказування розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України, і доведення того, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі використання об'єкта лізингу.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку різниці між вартістю обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що були фактично отримані позивачем в результаті продажу предмета лізингу) та лізинговими платежами, що залишились.

Суд вважає, що розрахунок позивачем упущеної вигоди виходячи з розміру лізингових платежів, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування) є теоретичним (умовним), побудованим на можливих очікуваннях отримання певного прибутку (доходу) та не підтверджений відповідними належними та допустимим доказами.

Крім того, позивач не довів суду належними доказами розміру збитків, визначених ним як різниця між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу об'єкту лізингу (пункт 12.9 контракту), оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок лізингових платежів, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Суд вважає, що позивачем рахунок-фактура від 28 травня 2015 року 00277965 не є належним доказом розміру понесених позивачем збитків, оскільки вказаний рахунок був складаний позивачем в односторонньому порядку. При цьому, у зазначеному рахунку відсутні ринкова вартість об'єкту лізингу та розмір лізингових платежів, що залишилися несплаченими. Також, суд звертає увагу, що позивачем не надано і доказів вручення відповідачу рахунку-фактури №00277965 від 28.05.2015, а отже не підтвердженим є і факт доведення до відома відповідача необхідність сплатити вказані кошти.

Крім того, зарахування до бази розрахунку збитків (упущеної вигоди) лізингових платежів як частини відшкодування вартості предмету лізингу, суперечить як умовам договору, так і законодавчим положенням про фінансовий лізинг, якими передбачена сплата частини вартості предмету лізингу як умова про право лізингоодержувача на викуп предмету лізингу. Дострокове припинення договору фінансового лізингу є одночасно припиненням права лізингоодержувача на викуп предмета лізингу. Такий лізинговий платіж не може бути складовою упущеної вигоди лізингодавця.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявності обов'язкових умов для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, а тому позовні вимоги в частині стягнення збитків (упущеної вигоди), що виникли у зв'язку з припиненням договору у розмірі 48062,66 грн. не підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача оплату за послуги стоянки у розмірі 400 гривень.

Так, після повернення ТОВ «Постман» Обєкта лізингу, Позивач зазнав збитків у звязку із необхідністю оплати його стоянки, що підтверджується Актом надання послуг від 05.05.2015 року № 288, Платіжним дорученням від 25.05.2015 року № 50002625.

Для відшкодування збитків, завданих внаслідок оплати послуг стоянки, Відповідачу був виставлений Рахунок-фактура від 22.05.2015 року № 00277572 на суму 400,00 гривень, який станом на дату подачі позовної заяви не оплачений Відповідачем.

На підтвердження вимог щодо стягнення збитків, понесених позивачем у звязку із виконанням договору відповідального зберігання від 01.09.2014 р. в розмірі 400,00 грн., ТОВ "Порше Лізинг Україна" до матеріалів справи надано рахунок на оплату №65 від 05.05.2015, одержувачем коштів за яким є ТОВ Автосоюз, акт наданих послуг №288 від 05.05.2015 за укладеним між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ТОВ Автосоюз договором відповідального зберігання від 01.09.2014, платіжне доручення №50002625 від 25.05.2015.

За загальним правилом, витрати на послуги стоянки взагалі не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Слід зазначити, що приписами договору не передбачений обовязок відповідача здійснювати оплату послуг зі зберігання (стоянки) повернутого автомобільного транспорту.

При цьому транспортний засіб не вибув із власності лізингодавця та після розірвання договору був повернутий останньому. Отже, позивач і під час дії договору, так і після вилучення автомобільного транспорту був єдиним власником і відповідно мав весь обсяг прав та обов'язків власника.

Зміст статті 322 ЦК України встановлює обов'язок власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Відтак, витрати зі зберігання (стоянки) автомобіля є витратами, які несе Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" з утримання свого майна і не можуть розглядатись в контексті збитків, спричинених неналежним виконанням лізингоодержувачем грошових зобовязань.

В звязку, дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, згідно з пунктом 8.2. Контракту Відповідач зобовязався сплатити Позивачу штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем: еквівалент 15 доларів США/євро за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США/євро за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США/євро за третю вимогу, а також компенсувати витрати Позивача, нараховані/виплачені Позивачем з метою відшкодування сум, не виплачених Відповідачем у відповідності до Договору.

Штрафними санкціями за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем протягом жовтня

-листопада 2014 року, є штраф та пеня 10% на загальну суму 1008,04 гривень (Додаток № 6), а саме:

-515,51 гривень згідно рахунку-фактури від 03.04.2015 року № 00266871;

-492,53 гривень згідно рахунку фактури від 20.04.2015 року № 00271179.

Суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню.

Також у звязку із невиконання Відповідачем зобовязань за Договором Позивач зазнав збитків у звязку із необхідністю отримання юридично-консультаційних послуг з приводу врегулювання спірних правовідносин сторін.

Так, у звязку із необхідністю отримання юридичних послуг Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнуссон» та 20 квітня 2015 року уклав Договір про надання юридичних послуг.

Згідно пункту 1.1. Додатку № 6 від 10 липня 2015 року до Договору про надання юридичних послуг Виконавець зобовязався надати послуги з підготовки процесуальних документів та представництва інтересів Позивача в суді першої інстанції у справі за позовом до ТОВ „Постман про стягнення заборгованості за порушення Договору.

Вартість юридичних послуг згідно пункту 2.1. Додатку № 6 до Договору про надання юридичних послуг становить 6 000 гривень, копія рахунку на оплату та платіжного доручення додаються.

З метою відшкодування вищезазначених збитків Позивач направив ТОВ «Постман» відповідні рахунки-фактури, однак вказані рахунки не були сплачені ТОВ «Постман» Пунктом 8.6 Контракту встановлено, що будь-які збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням Стороною своїх обовязків за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені Контрактом штрафні санкції.

За загальним правилом, витрати на юридичні послуги не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Заявлена до стягнення сума витрат на оплату юридичних послуг у розмірі 60000, 00 грн. за надання юридично-консультативних послуг з приводу врегулювання спірних правовідносин сторін не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Крім того, згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак позивач не надав до суду обґрунтованого розрахунку витрати на правничу допомогу, повязану з розглядом справи в суді.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дані витрати не підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, відповідно до положень Договору, ОСОБА_3 поручився за належне виконання зобовязань ТОВ «Постман» за Контрактом. Відповідно до Умов поруки Поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань ОСОБА_2 на підставі або у звязку з цим Контрактом або будь-якою його невідємною частиною, а також за будь-якого ОСОБА_2, в разі переводу боргу/заміни особи ОСОБА_2 чи смерті ОСОБА_2.

Зобов'язання Поручителя включають, окрім іншого, Лізингові платежі, інші Платежі, штрафні санкції та відшкодування збитків, що підлягають сплаті ОСОБА_2 у відповідності до положень цього Контракту.

Проте ні після прострочення виконання зобовязань Відповідача за Контрактом, ні після спливу кінцевого строку сплати прострочених платежів, ні станом на дату подання цієї позовної заяви Поручитель не виконав свої зобовязання за Договором поруки повністю чи частково.

Враховуючи, що Умови поруки встановлюють повну солідарну відповідальність Поручителя, у разі порушення ТОВ «Постман» умов Контракту, Поручитель відповідає перед Позивачем як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і ТОВ «Постман».

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд вважає, що позивачем не пропущені строки для предявлення позовних вимоги до поручителя, оскільки позовна заяві була подано в строки, які передбачені ст. 559 ЦК України.

Крім того, вищевказана позиція суду збігається з постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2017р. по справі №922/549/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ТОВ „Постман предметом якого був саме був договір № 00008820 від 15 жовтня 2013р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Постман».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 11, 22, 253-255, 526, 530, 549, 611, 612, 623, 625, 626, 1214 ЦК України, ст. ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» (р/р 1000 банк філія «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_4», МФО 300379, )

заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 13884 гривень 16 копійок, пеню у розмірі 572 гривні 36 копійок, 3% річних у розмірі 171 гривня 71 копійка, інфляційні втрати у розмірі 6 054 гривень 16 копійок, штраф за направлення нагадування і пеня 10 % у розмірі 1008 гривень 04 копійки, а всього стягнути суму у розмірі 21690 гривні 43 копійки.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 щодо стягнення:

1 683,21 гривень - проценти за користування чужими коштами, 48 062,66 гривень - збитків, 400,00 гривень - відшкодування послуг стоянки, 6000,00 - витрат на юридичні послуги залишити без задоволення.

4. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» (р/р 1000 банк філія «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_4», МФО 300379, ) судовий збір у розмірі 216 гривень 90 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання рішення.

Суддя

Повний текст рішння складено та підписано 22.02.2018р.