Ухвала

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 1329/5045/12

провадження № 61-3804св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 7 травня 2013 року у складі судді Гоцко В. І., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 5 липня 2016 рокуу складі суддів: Шандри М. М., Копняк С. М., Монастирецького Д. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що в серпні - вересні 2008 року відповідачі позичили у ОСОБА_2 55 000 дол. США на строк до 1 серпня 2009 року, про що 1 лютого 2009 року склали письмову розписку. Оскільки відповідачі у добровільному порядку в повному обсязі суму боргу не повернули, ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 7 травня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь позивача 34 716 дол. США, що еквівалентно 277 484 грн 98 коп. у рахунок виконання договору позики.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі порушили умови договору позики, не повернули у повному обсязі отримані у борг кошти в установлений строк, а тому виникла заборгованість перед ОСОБА_2, яка у добровільному порядку погашена не була.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 5 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щоОСОБА_2 зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі, проте відповідачі не повернули позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності у зазначеній справі, тому апеляційний суд позбавлений можливості застосувати положення статей 256 - 258 ЦК України без заяви відповідача до ухвалення рішення у суді першої інстанції. Крім того, лише 5 лютого 2016 року ОСОБА_3, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 7 травня 2013 року до суду апеляційної інстанції, заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2, звернувшись до суду з позовом у 2012 році, пропустив строк позовної давності. Зазначив, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без його участі, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв'язку з чим не зміг скористатись своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності.

24 січня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд ОСОБА_5 Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, спірним питанням у справі є, нові матеріально-правові вимоги, зокрема, заява сторони про застосування позовної давності, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймається й не розглядається апеляційним судом. Правові висновки щодо застосування статті 303 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення судового рішення) висловлені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, 30 вересня 2015 року № 6-780цс15, 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17.

Ухвалою Верховного Суду від 7 лютого 2018 року передано на розгляд ОСОБА_5 Верховного Суду справу № 200/11343/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банка «Надра» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, 30 вересня 2015 року № 6-780цс15, 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 200/11343/14-ц передана на розгляд ОСОБА_5 Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 1329/5045/12 (460/3049/15).

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду справи № 200/11343/14-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик