Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 147/325/13-ц

провадження № 61-1656св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року у складі суддів: Денишенко Т. О., Матківської М. В., Сала Т. Б.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2012 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк» (далі - ПАТ «Приватбанк) звернулося із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 тис. доларів США зі сплатою 12,48 % річних на строк до 29 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 28 березня 2008 року ОСОБА_3 передав в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 18 354 долари 28 центів США, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із обтяженого іпотекою будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2013 року позов ПАТ «Приватбанк задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIUGA від 28 березня 2008 року у розмірі 18 354 долари 28 центів США, що за курсом Національного банку України становило 146 650 грн 72 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Приватбанк» передбачених законодавством дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із обтяженого іпотекою будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному підрозділі Державної міграційної служби; встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 75 750 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2013 року змінено. Другий і третій абзаци рішення викладені в редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIUGA54 від 28 березня 2008 року у розмірі 12 734 долари 80 центів США, що за курсом Національного банку України станом на 12 липня 2012 року становило 101 751 грн 05 коп. та 43 473 грн 77 коп., із яких: 9 600 доларів 07 центів США - тіло кредиту, 3 134 долари 74 центи США - проценти, 35 891 грн 24 коп. - пеня, 7 582 грн 53 коп. - штраф, звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ «Приватбанк» будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1.» В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року рішення апеляційного суду Вінницької області скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2013 року змінено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIUGA54 від 28 березня 2008 року у розмірі 12 734 долари 80 центів США, що за курсом Національного банку України станом на 12 липня 2012 року становило 101 751 грн 05 коп. та 43 473 грн 77 коп., із яких: 9 600 доларів 07 центів США - тіло кредиту, 3 134 долари 74 центи США - проценти, 35 891 грн 24 коп. - пеня, 7 582 грн 53 коп. - штраф, 1 786 грн 96 коп. - комісія, звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ «Приватбанк» будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1. Постановлено, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що Тростянецьким районним судом Вінницької області ухвалено рішення від 02 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_3, який діяв від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки. Зазначеним судовим рішенням зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 28 березня 2008 року, укладений між ним та ПАТ «Приватбанк» про передачу в іпотеку житлового будинку по АДРЕСА_1. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року частині вирішення зустрічного позову залишено в силі. З набранням законної сили рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року договір іпотеки є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених законом.

Зазначав, що недійсність договору іпотеки має значення для вирішення справи і є істотною обставиною, що не була і не могла бути йому відома на час розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки встановлена судом під час розгляду іншої справи.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 по перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник як на нововиявлену обставину послався на факт задоволення його позову про визнання недійсним договору іпотеки від 28 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_3 Разом із тим, обставина, на яку послався ОСОБА_3 у заяві, не є нововиявленою, оскільки такою є істотна для справи обставина, що існувала на момент розгляду цивільною справи, але не була і не могла бути відома особі, яка звернулася із заявою на той час. З урахуванням вимог статті 361 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в апеляційному порядку), обставина, наведена у заяві ОСОБА_3, не є обґрунтованою і достатньою для перегляду рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року у порядку, передбаченому главою 4 розділу V ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в апеляційному порядку).

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та вирішити питання по суті.

Підставою для скасування ухвали апеляційного суду ОСОБА_3 вказує те, що з урахуванням вимог частини першої статті 236 ЦК України щодо моменту недійсності правочину визнаний судом недійсним договір іпотеки від 28 березня 2008 року, укладений між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, є недійсним з моменту його вчинення, але про наявність цієї обставини, яка є істотною для даної справи, йому не було і не могло бути відомо на момент ухвалення судом апеляційної інстанції рішення від 16 березня 2015 року. Про істотність зазначеної обставини йому стало відомо лише з набранням рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року законної сили, тобто після постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 рокусправу призначено до судового розгляду. 28 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно достатті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 361 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в апеляційному порядку) рішення суду переглядається у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив дане рішення.

Необхідними умовами для визначення відповідної обставини нововиявленою, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в апеляційному порядку), є те, що, по-перше, вона існувала на час розгляду справи; по-друге, ця обставина не могла бути відома заявникові на час розгляду справи; по-третє, вона входить до предмета доказування у справі та може вплинути на висновки суду про права та обов'язки учасників справи.

Тобто, обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишалися невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової позовної вимоги або інших вимог на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявник ОСОБА_3, зокрема на факт набрання законної сили рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року в частині визнання недійсним договору іпотеки, за своєю правовою природою не є нововиявленою, і не дає підстави для перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року.

Про існування договору іпотеки від 28 березня 2008 року ОСОБА_3 був обізнаний, володів усією інформацією щодо вирішення цього питання про недійсність зазначеного договору в судовому порядку та за бажанням міг звернутися до суду з вимогою про визнання договору іпотеки недійсним у процесі вирішення судами справи про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик