Справа № 408/2251/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Негоді В.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області, в якому позивач після уточнення позовних вимог просить визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та з усіма надвірними будівлями та спорудами, в тому числі в порядку спадкування за законом після дружини ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що 10 червня 1981 року йому та його дружині ОСОБА_2 Станично-Луганською селищною радою було виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2. Потім ця земельна ділянка їм була виділена у власність, на якій ними було побудовано житловий будинок, що було прийнятий до експлуатації, однак так й не був оформлений у встановленому законом порядку. На даний час він не може оформити (зареєструвати) право власності на житловий будинок, оскільки його дружина померла, а на його частку будинку державний реєстратор відмовив у реєстрації права власності.

До початку судового розгляду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Від відповідача також надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, в якому Станично-Луганська селищна рада позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та інтересів, в тому числі в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач 15 грудня 1973 року уклав шлюб з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина позивача померла.

Під час перебування у шлюбі позивачу та ОСОБА_2 10 червня 1981 року була надана земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що йдеться з договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності с числом кімнат від однієї до п'яти включно від 10.06.1981 та атом про відвід відповідної земельної ділянки в натурі від цієї ж дати.

Згідно рішення виконкому Станично-Луганської селищної ради від 22.12.1999 № 345 ОСОБА_1 було посвідчено право власності на зазначену земельну ділянку, на яку 09 квітня 2010 року ним в рівних частках було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Після закінчення будівництва житлового будинку на відведеній земельній ділянці ОСОБА_1 побудували житловий будинок, який 23 березня 1994 року було прийнято в експлуатацію (див. акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 23.03.1994.

Між тим, після прийняття побудованого ними будинку до експлуатації, ними не було отримано правовстановлюючих документів, що посвідчували би їхнє право власності на цей житловий будинок, у зв'язку з чим, зокрема, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його дружини, про що свідчить відповідна постанова державного нотаріуса Санично-Луганської державної нотаріальної контори Бутакової І.Г від 21 березня 2017 року.

Відповідно до вимог статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час створення майна ОСОБА_1, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно вимог статті 1261 Цивільного кодексу України позивач після смерті дружини ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги.

Згідно вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, воно може набуватись в порядку спадкування.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК).

Частиною п'ятою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Станично-Луганської районної державної адміністрації Мамедової І.В. від 25 січня 2018 року підтверджується факт, що позивачу, крім того, що було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, також було відмовлено у реєстрації його права власності на частку у спільному майні, набутому під час шлюбу з його померлою дружиною ОСОБА_2, а саме частку у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2. Причиною відмови у реєстрації його права власності стало те, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а не спільною їхньою частковою власністю з конкретним частками кожного з подружжя.

Усе наведене свідчить, що позивач позбавлений можливості оформити свої права на вказаний житловий будинок у позасудовому порядку, тому, застосовуючи наведені вище норми закону до спірних правовідносин, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, який слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, іпн. НОМЕР_1, в тому числі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: житлового будинку А-1 площею 38,6 кв.м; прибудови А'-1 площею 20,1 кв.м; тамбуру а площею 9,6 кв.м; погрібу Д площею 12,0 кв.м; погрібу П площею 7,0 кв.м; літньої кухні - гаражу Б площею 47,2 кв.м; убиральні У площею 3,2 кв.м; огорожі № 2, 7, 8; каналізації № 4; водопроводу № 5; колодязя № 6.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, яке може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Луганської області протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення.

Головуючий: