АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2907/18 Справа № 179/772/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ковальчук Т. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року про забезпечення позову по справі за позовом селянського (фермерського) господарства "Левада" до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа - Юр'ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року селянське (фермерське) господарство "Левада" (далі - СФГ "Левада") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року заява про забезпечення позову задоволена, заборонено ФОП ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з обробки та використання з метою ведення сільськогосподарського виробництва земельної ділянки площею 5,4800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі відповідач ФОП ОСОБА_2 просить ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольнивши заяву про забезпечення позову суд фактично задовольнив позовні вимоги, оскаржувану ухвалу було постановлено з урахуванням інтересів лише позивача.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 на ухвалу про забезпечення позову підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна справа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.151 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.152 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що СФГ "Левада" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а саме просили усунути їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право оренди ФОП ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову, як вбачається зі змісту ч.3 ст.151 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Предметом спору та судового розгляду є право користування земельною ділянкою, тобто вимоги немайнового характеру.

Але вид забезпечення позову, зазначений у заяві, не співмірний з заявленими вимогами, оскільки заборона проводити будь-які дії та роботи, пов'язані з обробкою земельної ділянки, не є передумовою, направленою на можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання договору недійсним та скасування права оренди ФОП ОСОБА_2

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони ФОП ОСОБА_2 фактично здійснювати користування спірною земельною ділянкою, вийшов за межі позовних вимог позивача, не зважаючи на те, що останній будь-яких матеріальних вимог щодо самої земельної ділянки не заявляв. Тобто не дотримався вимог процесуального закону щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими у ньому вимогами.

При цьому суд також не вмотивував, як відсутність заборони вчиняти дії, пов'язані з обробкою спірної земельної ділянки, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання договору оренди припиненим. Адже рішення суду пов'язане із задоволенням такого позову не потребує вчинення із спірною земельною ділянкою будь-яких дій безпосередньо пов'язаних із фізичним чи механічним впливом на неї.

Крім того, заборонивши ФОП ОСОБА_2 обробляти спірну земельну ділянку, суд першої інстанції в порушення ч.3 ст.153 ЦПК не прийняв до уваги особливість режиму використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а тому не пересвідчився і не встановив: чи використовується спірна земельна ділянка в теперішній час для вирощування сільськогосподарських культур та хто фактично висадив ці культури, чи не буде обраний захід забезпечення позову фактичним втручанням в господарську діяльність та чи не спричинить така заборона негативні наслідки (наприклад щодо втрати врожаю тощо).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року позов СФГ "Левада" було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с.67), позивач копію ухвали отримав 23 жовтня 2017 року (а.с.77), а отже ухвала набрала законної сили.

За таких обставин ухвалу неможна визнати обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви СФГ "Левада" про забезпечення позову в обраний ними спосіб.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви селянського (фермерського) господарства "Левада" про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.