РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 березня 2018 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

20 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 листопада 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу № 1949, предметом якого є транспортний засіб. На виконання умов договору він сплатив адміністративний платіж у сумі 147000 гривень.

Після сплати коштів він намагався дізнатися від відповідача, які ним вжито дії щодо виконання умов договору, проте його запити залишено товариством без розгляду.

Зазначає, що підписаний між ним та відповідачем правочин являється договором лізингу транспортного засобу, який незважаючи на вимоги чинного законодавства не пройшов процедури нотаріального посвідчення.

Вважає, що підписаний договір фінансового лізингу № 1949 від 10 листопада 2016 року є нікчемним, і до нього мають бути застосовані наслідки недійсності правочину.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» грошові кошти в сумі 147000 гривень.

Позивач у судове засідання не з'явився. Його представник подала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 29-30).

Відповідач у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу № 1949 (а.с. 8-15).

Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Dokker».

На виконання умов договору 10 та 16 листопада 2016 року ОСОБА_1 сплатив адміністративний платіж у сумі 147000 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.648508174.1 від 10 листопада 2016 року та квитанцією № 0.0.652695733.1 від 16 листопада 2016 року (а.с. 18).

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що укладений договір є нікчемним та суперечить вимогам закону.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 ст. 806 ЦК України визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Також, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства.

Разом з тим, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 1949 від 10 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», нотаріально посвідчено не було, тому в силу закону він є нікчемним та недійсним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення сплачених ним 147000 гривень ґрунтується на законі.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1470 гривень.

Керуючись статтями 184, 215, 216, 227, 760, 799, 806, 807, 808 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» (м. Київ, вул. Лінійна, 17, оф. 107, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) сплачені за договором 147000 гривень та 1470 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: