Справа № 465/6709/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/280/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шандри М.М.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: представника позивача (адвоката) ОСОБА_2,

представника відповідача (адвоката) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання квартири спільною сумісною власністю,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання квартири спільною сумісною власністю.

24 листопада 2017 року представником позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири №2а в будинку №30 по вул. Коновальця у м. Львові до набрання законної сили рішення у справі.

В обґрунтування заяви вказував, що відповідач відмовилась в досудовому порядку вирішити спір щодо визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності та за інформацією позивача відповідач має намір переоформити право власності на квартиру. А тому вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання квартири спільною сумісною власністю - відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що ним у поданій заяві наведено достатньо підстав того, що невжиття заходів забезпечення позов утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Покликається на те, що спірне майно квартира, перебуває у повному віданні відповідача, остання не має жодних проблем щодо реалізації цього майна чи іншим способом його відчуження, натомість позивач через відсутність доступу до майна позбавлений можливості забезпечити його збереження. Також, зазначає, що відповідач неодноразово заявляла, що зробить все, щоб не відшкодовувати позивачу понесені ним витрати на ремонт спірної квартири та погрожувала переоформити право власності на квартиру на свого нового «нареченого». Крім того судом першої інстанції не враховано, що довести наміри відповідача, які не мають поки що матеріального виразу, жодними обєктивними доказами довести неможливо. Враховуючи наведене, просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири №2а, що в будинку №30 по вулиці Коновальця у місті Львові до набрання законної сили рішенням у справі № 465/6709/17 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання квартири спільною сумісною власністю (а.с.2-3).

Також представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири №2а, що в будинку №30 по вулиці Коновальця у місті Львові до набрання законної сили рішенням у справі з посиланням на те, що не вжиття таких заходів може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду(а.с. 23-24).

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що реальної загрози того що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду немає.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду, оскільки такий відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом цих норм заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Звертаючись з заявою, представник позивача не надав суду доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. Доказів на спростування висновків суду першої інстанції не надано і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженою у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.03.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_7