Єдиний унікальний номер 227/3136/14-ц Номер провадження 22-ц/775/627/2018
Єдиний унікальний номер 227/3136/14-ц Головуючий у 1 інстанції Хоменко Д.Є
Номер провадження 22-ц/775/627/2018 Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2018 року, повний текст судового рішення виготовлений 09 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 15 травня 2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. зі сплатою 30% річних, але взяті зобовязання не виконав, в звязку з чим станом на 30 травня 2014 року виникла заборгованість в сумі 11881,64 грн., яку просили стягнути.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11881,64 грн., яка складається з 4497,10 грн. заборгованість за кредитом, 4836,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1744,37 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, - штрафи 250,00 грн. (фіксована частина), -553,89 грн. (процентна складова); стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати, направити справу на новий судовий розгляд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що він звертався з заявою про видачу кредиту під час дії інших Правил та Тарифів банку, суд не врахував, що відповідач частково перерахував заборгованість в сумі 450,75 грн., судом не досліджено, що Умовами та правилами надання банківських послуг не передбачено стягнення комісії, але рішенням стягнута комісія в сумі 1744,37 грн., суд не звернув уваги, що між сторонами відсутній письмовий договір, докази отримання кредитної картки строком дії до 01/13; суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про витребування у позивача арифметичного розрахунку заборгованості за процентами, суд проігнорував відсутність в матеріалах справи оригіналів документів, не звернув уваги на те, що м.Добропілля віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, що виключає можливість нарахування пені та штрафів.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що 15 травня 2015 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік, розмір заборгованості складає 11881,64 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звертався до банку із заявою про надання кредитних коштів, отримав їх,надалі банком сума кредитного ліміту збільшена, що передбачено умовами та правилами надання банківських послуг, відповідачем не спростовано неправильність розрахунку банку, не надано доказів щодо часткового чи повного повернення боргу.

Але з такими висновками в повному обсязі погодитися неможливо.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

На підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За умовами заяви від 17 травня 2009 року (т.1 арк..спр.8) ОСОБА_2 отримав універсальну кредитну карту з кредитним лімітом 500 грн. зі сплатою процентів в розмірі 2,5% на місяць.

На підставі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідач підписав вказану заяву, ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, погодився з тим, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір надання банківських послуг (т.1 арк..спр.8).

Отже доводи апеляційної скарги про відсутність між сторонами кредитного договору, укладеного в письмовій формі не ґрунтуються на законі та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_2 умови договору надання банківських послуг не виконував, в звязку з чим станом на 30 травня 2014 року виникла заборгованість в загальній сумі 11881,64 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4497,10 грн., заборгованості по процентам в сумі 4836,28 грн., комісії в сумі 1744,37 грн., заборгованості зі штрафу в сумі 803,89 грн. (арк..спр.5-7)

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявнісчть підстав для стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що він звертався з заявою про видачу кредиту під час дії інших Правил та Тарифів банку, безпідставні, оскільки в матеріалах справи містяться Умови та Правила надання банківських послуг, які затверджені Наказом №PR-2007-1247 від 20 грудня 2007 року (т.2 арк.спр.19-26), тобто які діяли на час звернення відповідача з заявою про видачу кредиту (т.1 арк.спр.8), які повністю за змістом відповідають Умовам та Правилам надання банківських послуг, долученим до позовної заяви (т.1 арк.спр.9-14).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що відповідач частково перерахував заборгованість в сумі 450,75 грн. не відповідають обставинам справи.

Дійсно, в матеріалах справи міститься довідка від 21 вересня 2017 року №81 (т.1 арк.спр.130), з якої вбачається, що 7 червня 2017 року із заробітної плати ОСОБА_2 було утримано та перераховано на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» 450,75 грн.

Дана сума була зарахована в оплату заборгованості, про що свідчить витяг з рахунку відповідача (т.1 арк.спр.97-101), рядок за 8 червня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Умовами та правилами надання банківських послуг не передбачено стягнення комісії, але рішенням стягнута комісія в сумі 1744,37 грн., безпідставні.

Так, за змістом п. 9.6 Умов та Правил надання банківських послуг (т.1 арк.спр.13) передбачено, що при відсутності на картрахунку карти грошових коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти та при ненадходженні грошових коштів протягом трьох місяців з моменту спливу строку дії карти, банк стягує комісію за обслуговування рахунка згідно діючим тарифам. Вказана комісія стягується банком після закінчення вказаного в цьому пункті строку, щомісячно. В разі якщо залишок на картрахунку менше розміру комісії, встановленої тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється в розмірі залишку коштів на картрахунку власника. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку карти останній закривається.

Пунктом 5.5.1 Правил користування платіжною картою (т.1 арк..спр.14) встановлено, що за несвоєчасне виконання боргових зобовязань (користування простроченим кредитом та овердрафтом) власник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами.

Під час звернення з заявою про видачу кредитної карти відповідач одночасно підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» (т.1 арк..спр.150 «а», 180), за змістом якої встановлено розмір комісії за зняття готівки, зняття власних коштів, моніторинг неактивної карти, отримання балансу на чек та безготівковий платіж.

Отже, умовами договору, укладеного між сторонами передбачено нарахування комісії.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів отримання кредитної картки строком дії до 01/13 спростовуються долученими до справи матеріалами та підлягають відхиленню.

Відповідно до виписки з рахунку з використанням платіжної картки , оформленої на ОСОБА_2, неодноразово здійснювались операції з кредитними котами, отриманими від банку (арк..спр.97-100).

Банком при оформленні кредитної картки відповідач був сфотографований з нею, на підтвердження чого позивачем надано фотокартку (т.1 арк..спр.105, 214).

ОСОБА_2 не надав суду заперечень, що це не він зображений на цій фотографії, доказів, які б свідчили, що він сфотографований з іншою карткою, ним не надано

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про витребування у позивача арифметичного розрахунку заборгованості за процентами, не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки на підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, ч. 5 - докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду розрахунок заборгованості (т.1 арк.спр.5), заяву про видачу кредитної картки (т.1 арк.спр.8), Умови та Правила надання банківських послуг (т.1 арк..спр.9-14), виписки з рахунку відповідача (т.1 арк.спр.97-101), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (т.1 арк.спр.104), довідку про умови кредитування (т.1 арк.спр.150 «а», 180), фото клієнта з карткою (т.1 арк.спр.105, 214).

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу в обґрунтування заперечень проти позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2017 року ОСОБА_2 заявив клопотання про зобовязання надати оригінали документів (т.1 арк.спр.121), яке задоволено в судовому засіданні 9 жовтня 2017 року (т.1 арк.спр.133).

13 листопада 2017 року ОСОБА_2 заявив клопотання про витребування у позивача арифметичного розрахунку заборгованості за відсотками (т.1 арк.спр.205).

30 січня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідь на звернення відповідача, яка містила порядок проведення розрахунку відсотків (т.1 арк..спр.221-222).

В той же час суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сплинув строк позовної давності щодо частини вимог про стягнення заборгованості по процентам.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

20 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності (т.1 арк..спр.68).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк і позивачем (п.5.4 Правил користування платіжною картою) строк погашення кредиту в повному обсязі встановлений не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (т.1 арк..спр.14).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в травні 2009 року отримав карту зі строком дії 01/13 (т.1 арк..спр.104).

З позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 8 липня 2014 року, тому строк позовної давності до вимог про стягнення кредиту в повному обсязі не сплинув, а посилання відповідача на сплив строку позовної давності безпідставне.

В той же час сплинув строк позовної давності щодо частини вимог про стягнення заборгованості по процентам.

За умовами договору, укладеному між сторонами у вигляді договору приєднання (анкета-заява та Умови та Правила надання банківських послуг), строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць.

З розрахунку заборгованості (т.1 арк..спр.5-7) та витягу руху коштів з карти (т.1 арк..спр.97-101) вбачається, що відповідач здійснив останній платіж 23 березня 2011 року в сумі 350 грн., після чого мали місце лише службові операції по нарахуванню відсотків та штрафів.

Отже з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності по заборгованості по процентам.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду лише 08 липня 2014 року (арк..спр.2-4), тому відносно вимог про стягнення заборгованості по процентам за період з 29 квітня 2011 року по 30 червня 2011 року в сумі 15,22 грн. сплинув строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні даної частини позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем безпідставно нараховано та заявлено до стягнення штрафи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» N 1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 9 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Добропілля (Добропільська міська рада).

З копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 гурт.7/33 (т.1 арк..спр.15).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що штрафи нараховані на час звернення з позовом 8 липня 2014 року в сумі 803,89 грн., що суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з викладеного апеляційний суду дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості по відсоткам та комісії та зміні в частині розміру судового збору.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 242,60 грн. (т.1 арк.спр.1).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 226,81 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2018 року скасувати в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, штрафу та змінити в частині розміру загальної суми та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у загальному розмірі 11062,53 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4497,10 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 4821,06 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1744,37 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та штрафів відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 226,81 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: