Справа № 510/1798/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошков І.Д.;

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без його участі.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорта гр. України на ім'я ОСОБА_1 та його РНОКПП; копія паспорта гр. України на ім'я ОСОБА_2 та його РНОКПП, договір купівлі-продажу від 10.12.2014 р.; розписка від 10.12.2014 р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02.09.2010р., копія витягу про державну реєстрацію прав від 18.10.2010р., копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін. реєстрів; відомості з державного реєстру іпотек; копія технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1; копія витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеними вимогами до відповідача ОСОБА_2 зазначивши, що 10.12.2014 р. між ним та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю належних відповідачу ОСОБА_2 житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, а також земельної ділянки загальною площею 0,0523 га. (кадастровий номер: НОМЕР_1), розташована за адресою: АДРЕСА_1, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за 90000 (дев'яносто тисяч) грн. Домовившись з відповідачем за усіма суттєвими ознаками договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 90 000 грн., за вказаний житловий будинок і земельну ділянку під цей будинок, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку, в якій вказав, що ні він, ні треті особи жодних претензій до позивача відносно предмета договору, а саме житлового будинку та земельної ділянки, не мають, та не матимуть у майбутньому. Тоді ж між Сторонами угоди був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, а також земельної ділянки загальною площею 0,0523 га. (кадастровий номер: НОМЕР_1), розташована за адресою: АДРЕСА_1, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 10.12.2014 р. у простій письмовій формі, оскільки на той момент були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку під будинок, про що відповідач не повідомив позивача. Згодом, 09.10.2016р. відповідач отримав правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, про що свідчить витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером: НОМЕР_2. Також, згідно витягу про державну реєстрацію прав за номером 27679331 від 18.10.2010р., відповідач є власником житлового будинку, з надвірними господарськими спорудами, розташованому по АДРЕСА_1. Таким чином, за відсутності належним чином оформленних правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, 10.12.2014 р. сторони правочину домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 90 000 (вісімдесят тисяч) грн., за відчуження належного йому на праві власності житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою його розташування, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві відповідну розписку. Фактично, на момент укладання угоди, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним житловим будинком, земельною ділянкою, добросовісно виконав взяті на себе за домовленністю обов`язки, передав відповідачеві обумовлену суму, таким чином вважав себе повноправним власником вказаного будинку та земельної ділянки під нього. У подальшому відповідач пообіцяв позивачу нотаріально оформити договір про купівлю-продаж належного йому житлового будинку та земельної ділянки. Однак, після домовленності про купівлю-продаж нерухомості, відповідач по теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який мав місце, та за яким виникли цивільно-правові відносини, які наділили Сторони цих правовідносин відповідними цивільними правами та обов`язками по виконанню взятих на себе за договором зобов`язань.

Право власності на вищевказану нерухомість відповідача підтверджується витягом про державну реєстрацію прав за номером 27679331 від 18.10.2010р., згідно якого, власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 є відповідач, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Таким чином, під час вчинення правочину про купівлю-продаж нерухомого майна 10.12.2014 р. відповідач ОСОБА_2 відчужив майно (земельну ділянку) позивачу, яке не було оформлено за ним у встановленому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, а також земельної ділянки під цей будинок, він не знав і не міг знати про те, що відповідач не мав права на відчуження усієї нерухомості (земельної ділянки), яке не було зареєстроване за ним у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, 10.12.2014 р. між позивачем та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю належного відповідачу ОСОБА_2 нерухомого майна. Домовившись з відповідачем за усіма суттєвими ознаками договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) грн., за вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 та земельної ділянки під ним, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачу розписку, в якій вказав, що ні він, ні треті особи жодних претензій до позивача відносно предмета договору, а саме житлового будинку та земельної ділянки, не мають та не матимуть у майбутньому. Тоді ж між Сторонами угоди був укладений договір купівлі-продажу від 10.12.2014 р. у простій письмовій формі, оскільки на той момент у відповідача були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку під житловим будинком по АДРЕСА_1 які є предметом угоди між сторонами. Пізніше позивач дізнався, що відповідач на момент вчинення правочину про купівлю-продаж не був зареєстрованим у встановленому законом порядку, власником земельної ділянки під житловим будинком із надвірними спорудами АДРЕСА_1, які були предметом договору-купівлі продажу від 10.12.2014 року.

Таким чином, сторони правочину домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 90 000 грн., за вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку. Фактично, на момент укладання угоди, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним житловим будинком та земельної ділянки, добросовісно виконав взяті на себе за домовленністю обов`язки, передав відповідачеві обумовлену суму, таким чином почав вважати себе повноправним власником вказаного будинку та земельної ділянки. У подальшому відповідач пообіцяв позивачу нотаріально оформити договір про купівлю-продаж належних йому житлового будинку та земельної ділянки. Однак, після домовленності про купівлю-продаж нерухомості, відповідач по теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який мав місце, та за яким виникли цивільно-правові відносини, які наділили сторін цих правовідносин відповідними цивільними правами та обов`язками по виконанню взятих на себе за договором зобов`язань.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо житлового будинку та земельної ділянки (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1, а також на земельну ділянку загальною площею 0,0523 га. (кадастровий номер: НОМЕР_1), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 220, 328, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0523 га. (кадастровий номер: НОМЕР_1), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу НОМЕР_2).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Д. Бошков