Провадження №22-ц/772/328/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач :Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 рокуСправа № 127/23140/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Зайцева А.Ю., Шемети Т.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на малолітню дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану його представником адвокатом ОСОБА_4, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 14 грудня 2017 року у м. Вінниці під головуванням судді цього суду Ан О.В., дати складання повного тексту рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на малолітню дитину, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем з 2007 по 2011 роки перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_5. Після їх розлучення дитина залишилась проживати разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Окрім повсякденних потреб дитини, необхідні додаткові витрати й на її загальний розвиток та лікування, оскільки син сторін навчається у комунального закладі «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІ ступенів-ліцей № 7 Вінницької міської ради», відвідує дитячий табір та літній табір комп'ютерної академії ШАГ, заняття з плавання, англійської мови, бойових мистецтв та інші додаткові заняття. Крім того, необхідні додаткові кошти на лікування сина, якому поставлено діагнози: сколіотична постава, моторний тик, карієс зубів. Самостійно позивач не може забезпечити дитину усім необхідним, тому змушена звертатись за допомогою до своїх батьків. Хоча відповідач на утримання сина грошову допомогу надає, однак її розмір недостатній для забезпечення дитини усім необхідним, а також ця його допомога надається нерегулярно, в той час як відповідач офіційно працевлаштований та отримує великий розмір заробітної плати.

Пославшись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн., щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повнолітня.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, зокрема стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням у частині задоволених вимог, ОСОБА_3 через свого представника адвоката ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду в його оскаржуваній частині змінити, визначивши стягувані з нього аліменти у розмірі 1/100 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду ні позивачем, ні відповідачем не оскаржується, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, у цій частині апеляційним судом не перевіряється щодо його законності та обґрунтованості.

ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без розгляду, а це рішення без змін.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду в його оскаржуваній частині цим вимогам не у повній мірі відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду в частині визначення розміру аліментів - змінити, з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Зокрема, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі з 20 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 травня 2011 року, яке набрало законної сили 09 червня 2011 року (а.с. 9).

Під час перебування сторін у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_3 (а.с. 10).

Згідно з довідкою № 1247 від 10 жовтня 2017 року, виданою головою КК «Сабарів» Мельником В.В., ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

05 вересня 2017 року в.о. начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Бондар І.А. виданого довідку № 7234/6/02-28-13 про те, що у період з 13 червня по 31 серпня 2017 року дохід ОСОБА_2 склав 0, 00 грн. (а.с. 12).

З 25 липня по 05 серпня 2016 року та з 19 червня по 30 червня 2017 року ОСОБА_5 навчався в літньому таборі Малої комп'ютерної академії ШАГ, загальна сума за навчання становила 4 140 грн., про що керуючою відділенням цієї академії Матвієнко Ю.А. видано довідки № 8-2 від 10 серпня 2016 року та № 8-4 від 17 серпня 2017 року (а.с. 13,14).

Відповідно до виписки № 11203 із медичної картки від 18 вересня 2017 року, довідки № 252 від 14 вересня 2017 року, консультаційного висновку від 14 вересня 2017 року ОСОБА_5 встановлено діагнози: сколіотична постава, моторний тик, карієс зубів (а.с. 23 - 25).

ОСОБА_2 здійснювались оплати за заняття ОСОБА_5 у гуртку з плавання, у гуртку бойового гопака, за зайняття з ним англійською мовою, придбання форми, одягу, ліків, перебування в осінньому таборі (а.с. 15 - 22, 65 - 67).

Відповідач ОСОБА_3 працює на посаді в.о. заступника директора з правових питань ДП «Одеський морський торговий порт», що сторонами у справі визнається, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час розгляду судом першої інстанції) ця обставина доказуванню не підлягає.

Відповідно до декларації відповідача за 2016 рік його дохід за основним місцем роботи склав 590 900 грн., у його власності є автомобіль «Hundai Sonata» 2014 року випуску, придбаний за 717 000 грн (а.с. 27 - 31).

Загальна сума доходу відповідача за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2017 року становить 4 990 177 грн. 21 коп., що підтверджується довідкою про його доходи № 03/2309, виданою 30 листопада 2017 року в.о. директора Войтко В.О. та в.о. головного бухгалтера Марченко М.М. ДП «Одеський морський торговий порт» (а.с. 90).

Згідно з відомостями, зазначеними у вказаній декларації, які сторонами не заперечуються, у ОСОБА_3, окрім спільної з позивачем дитини ОСОБА_5, є й інші діти, які не досягли повноліття, а саме: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із витягу ПАТ КБ «ПриватБанк» по надходження коштів на картковий рахунок позивача вбачаться, що протягом 2015 року відповідач перерахував їй такі суми коштів: за січень - 1 002 грн. 96 коп., за лютий - 1 012 грн. 91 коп., за березень - 999 грн. 97 коп., за квітень - 993 грн. 01 коп., за травень - 1 004 грн. 95 коп., за червень - 1 002 грн. 96 коп., за серпень - 997 грн. 98 коп., за вересень - 2 005 грн. 92 коп., за жовтень - 4 001 грн. 89 коп., за листопад - 993 грн. 01 коп., за грудень - 1 002 грн. 96 коп. (а.с. 110-112).

Протягом 2016 року відповідач на картковий рахунок ОСОБА_2 перерахував: за лютий - 1 002 грн. 96 коп., за березень - 999 грн. 97 коп., за квітень - 1 002 грн. 96 коп., за травень - 1 000 грн., за червень - 1 002 грн. 96 коп., за липень - 1 000 грн., за серпень - 1 000 грн., за вересень - 1 000 грн., за жовтень - 1 000 грн. (а.с. 108 - 110).

Відповідно до квитанцій за 2017 року відповідач на картковий рахунок позивача перераховував такі суми коштів: за січень - 1 005 грн.. 03 коп., за лютий - 2 010 грн. 05 коп., за березень - 2 010 грн. 05 коп., за квітень - 1 996 грн., за травень - 2 010 грн. 05 коп., за червень - 2 010 грн. 05 коп., за липень - 2 010 грн. 05 коп., за серпень - 2 010 грн. 05 коп., за вересень - 2 010 грн. 05 коп., за жовтень - 2 010 грн. 05 коп., за листопад - 2 010 грн. 05 коп. (а.с. 86, 105 - 107).

За результатом розгляду цієї справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання їх малолітньої дитини аліментів у частці від його заробітку (доходу), однак визначив розмір цієї частки без врахування всіх обставин, які повинні бути враховані судом при розгляді таких справ, чим порушив вимоги ст. 182 СК України.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, окрім інших обставин повинен враховувати наявність у платника аліментів інших дітей.

Суд першої інстанції, встановивши у відповідача наявність ще трьох дітей, окрім ОСОБА_5, які не досягли повнолітня, дійшов необґрунтованого висновку, що інших утриманців у ОСОБА_3 немає, оскільки відсутні відповідні відрахування з його заробітної плати на утримання цих дітей.

Такі висновки суду суперечать положенням ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, якими передбачений обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повнолітня.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

У п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

З оглядну на наведені правові норми, зокрема обов'язок батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, відсутність стягнення із заробітної плати ОСОБА_3 за рішенням суду аліментів на утримання його інших неповнолітніх дітей, не дає підстав для висновку, що він не приймає участь в утриманні цих дітей, а свідчить лише про відсутність у нього спору щодо його участі в їх утриманні з матерями цих дітей.

Таким чином, враховуючи стан здоров'я і матеріальне становище дитини та відповідача, наявність у відповідача трьох інших дітей, які не досягли повноліття, відсутність на його утриманні осіб, які є непрацездатними, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина сторін у справі, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, у тому числі й щодо її утримання, є 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги про граничний максимальний розмір аліментів, який відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки ці положення закону стосуються виключно тих випадків, коли аліменти визначаються судовим наказом за заявою, а не рішенням суду, ухваленим у порядку позовного провадження.

Також апеляційних суд, із врахуванням положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймає та, відповідно, не досліджує подані скаржником пенсійні посвідчення його батьків, виписку з амбулаторної картки його матері та договір оренди ним квартири, які є новими доказами, оскільки їх неподання до суду першої інстанції не було зумовлено поважними причинами, скаржником не доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За таких обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінити у частині визначення розміру стягуваних аліментів, зокрема, зменшити, визначені цим рішенням аліменти, з 1/4 частки до 1/8 частки, в іншій частині - залишити без змін.

Враховуючи положення ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне компенсувати ОСОБА_3 сплачений ним за подання цієї апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4 695 грн. 30 коп., а також стягнути з нього на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 881 грн.

Рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат не оскаржується, а тому з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України у цій частині не переглядається, а відтак суд апеляційної інстанції не змінює здійснений судом першої інстанції розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником адвокатом ОСОБА_4, задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року змінити у частині визначення розміру стягуваних аліментів, зокрема, зменшити, визначені цим рішенням аліменти, з 1/4 частки до 1/8 частки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1), за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений ним за подання цієї апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4 695 (чотири тисячі шістсот дев'яносто п'ять) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : А.Ю. Зайцев

Т.М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2018 року.