Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2018 Справа №607/5713/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Братасюка В.М.

за участі секретаря с/з ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 газета» про визнання інформації недостовірною, спростування інформації та стягнення заподіяної моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В^

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 газета» про визнання інформації недостовірною, спростування інформації та стягнення заподіяної моральної шкоди .

На обґрунтування вимог зазначають, що 12 квітня 2017 року у засобі масової інформації «ОСОБА_7 газета» №847 від 12-18 квітня, на другій сторінці було опубліковано статтю під назвою «Очищення перед Великоднем. «Свобода» потурила з партії ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5», змістом котрої відповідачів у справі було безпідставно звинувачено у вчиненні корупційних діянь за відсутності будь яких належних та допустимих доказів.

Позивачі вважають, що змістом даної публікації порушено вимоги ЗУ «Про засоби масової інформації», ст.. 62 Конституції України, відповідач зганьбив ділову репутацію позивачів, поширена інформація є недостовірною та підлягає спростуванню, й ТОВ «ОСОБА_7 газета» повинна відшкодувати позивачам заподіяну моральну шкоду в сумі по 20 000 гривень кожному, оскільки спірною публікацією позивачам було завдано моральних страждань зумовлених формуванням їх негативного з огляду на їх публічний статус виникли неприязні стосунки з друзями, в сімї та виборцями, іншими депутатами ОСОБА_7 міської ради; при спілкуванні з людьми доводиться розяснювати про те що інформація є неправдивою і не має жодного підгрунття.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просить суд вимоги задовольнити. В судовому засіданні 17.11.2017 року усно суду уточнив вимогу конкретизацією, яку саме інформацію позивачі вважають неправдивою недостовірною та такою, що порочить честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а відповідно потребує спростування.

Остаточно представник позивачів просить суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, опубліковану інформацію 12 квітня 2017 року в газеті «ОСОБА_7 газета» у №847 від 12-18 квітня 2017 року в статті під назвою «Очищення перед Великоднем. «Свобода» потурила з партії ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5» , а саме про

«… Керівництво всеукраїнського обєднання «Свобода» вигнало з партії трьох тернопільських депутатів, яких підозрюють у корупційних діяннях….»

«…Як вдалося зясувати з неофіційних джерел, основана причина такого радикального рішення керівництва ВО «Свобода» не так відхід від принципів партії чи несинхронного голосування на противагу позиції партії, хоча це також, як корупційна складова у діях згаданої «трійки» про що вже найближчим часом дізнається громадськість….».

«…Серйозний корупційний шлейф тягнеться і за колишнім секретарем земельної комісії та головою депутатської фракції ВО «Свобода» у ОСОБА_7 міській раді ОСОБА_5 Навроцьким…», та зобовязати відповідача спростувати зазначену інформацію у спосіб її поширення в 15 денний строк з дати набрання рішенням законної сили.

Представник відповідача позов заперечив зазначивши, що в спірній публікації стосовно позивачів автором статті, чиї ідентифікаційні дані в редакції не збереглися, було висловлено виключно оціночні судження з огляду на здобуту автором статті з відкритих джерел інформації. А за оціночними судженнями відповідача, позивачам не може бути заподіяно ніякої шкоди, в тому числі моральної.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази у справі судом встановлено наступні обставини.

Отже 12 квітня 2017 року у засобі масової інформації «ОСОБА_7 газета» №847 від 12-18 квітня, на другій сторінці було опубліковано статтю під назвою «Очищення перед Великоднем. «Свобода» потурила з партії ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5».

Позивачі вважають, що у даній публікації було поширено недостовірну інформацію, котра є такою, що порочить честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а саме про те, що

«… Керівництво всеукраїнського обєднання «Свобода» вигнало з партії трьох тернопільських депутатів, яких підозрюють у корупційних діяннях….»

«…Як вдалося зясувати з неофіційних джерел, основана причина такого радикального рішення керівництва ВО «Свобода» не так відхід від принципів партії чи несинхронного голосування на противагу позиції партії, хоча це також, як корупційна складова у діях згаданої «трійки» про що вже найближчим часом дізнається громадськість….».

«…Серйозний корупційний шлейф тягнеться і за колишнім секретарем земельної комісії та головою депутатської фракції ВО «Свобода» у ОСОБА_7 міській раді ОСОБА_5 Навроцьким…»

З приводу оцінки наданих представниками сторін пояснень та заперечень, з метою доказування та спростування недостовірності поширеної інформації та впливу її змісту на ділову репутацію позивача, суд зазначає таке.

Добре імя людини завжди підлягало захисту. В сучасних правовідносинах захисту свого доброго імені (репутації, ділової репутації) потребує не лише фізична, але й юридична особа.

Позивачі у справі станом на дату спірної публікації перебували в статусі депутатів ОСОБА_7 міської ради, що визнається сторонами спору, а відповідно приписів ст.81 ЦПК України, не потребує доказування.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право предявити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження субєктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_8 Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Проте, ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості.

Так, згідно з частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У частинах першій та другій статті 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону.

Представник позивачів в судовому засіданні суду пояснили, що позивачі вважають недостовірною і такою, що порочить честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, інформацію викладену публічно відповідачем в статті 12 квітня 2017 року в газеті «ОСОБА_7 газета» у №847 від 12-18 квітня 2017 року в статті під назвою «Очищення перед Великоднем. «Свобода» потурила з партії ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5» , а саме про

«… Керівництво всеукраїнського обєднання «Свобода» вигнало з партії трьох тернопільських депутатів, яких підозрюють у корупційних діяннях….»

«…Як вдалося зясувати з неофіційних джерел, основана причина такого радикального рішення керівництва ВО «Свобода» не так відхід від принципів партії чи несинхронного голосування на противагу позиції партії, хоча це також, як корупційна складова у діях згаданої «трійки» про що вже найближчим часом дізнається громадськість….».

«…Серйозний корупційний шлейф тягнеться і за колишнім секретарем земельної комісії та головою депутатської фракції ВО «Свобода» у ОСОБА_7 міській раді ОСОБА_5 Навроцьким…»

Зміст даної статті є образливим для позивачів, оскільки станом на дату публікації в ТОВ «ОСОБА_7 газета» позивачі перебували в публічному статусі депутатів міської ради, є законослухняними громадянами, систематично спілкувалися з виборцями та відстоюють їх права, не притягувалися ні до адміністративної ні до кримінальної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень та не надавали жодного приводу бути звинуваченими у подібних протизаконних діях.

Спірною публікацією за відсутності будь яких доказів про притягнення позивачів до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, відсутності будь яких доказів повідомлення їм про підозру чи складання протоколу про вчинення корупційного правопорушення, засобом масової інформації порушено принцип невинуватості особи - у ствердній формі зазначено, що позивачі підозрюються у вчиненні корупційних діянь, щодо позивача ОСОБА_9 у ствердній формі охарактеризовано його роботу на посаді секретаря земельної комісії як таку, що супроводжується серйозним корупційним шлейфом, й стверджено про наявність корупційної складової в діях позивачів, що стало причиною виключення з ВО «Свобода».

Тобто публікацією спірної статті ЗМІ за відсутності посилання на допустиму доказову базу сформовано суспільну думку щодо позивачів, як осіб, стосовно котрих існують обєктивні докази вважати останніх корупціонерами та схильними до вчинення протиправних корисливих дій, використовуючи публічний депутатський статус або службове становище.

Стосовно доводів представника відповідача, що спірна публікація містила виключно оціночні судження щодо позивачів, суд наголошує на такому.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про

інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій,

сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року).

В контексті ст. 10 Конвенції, ЄСПЛ розглядалися справи про порушення права на свободу вираження поглядів в т.ч. в статтях в ЗМІ («Українська Прес Група» проти України» рішення ЄСПЛ від 29.03.2005 року), в кіно та телевізійних передачах («Йерсілд» проти Данії» рішення ЄСПЛ від 23.09.1994 року).

При цьому ЄСПЛ наголошує на необхідності розрізнення фактів та оціночних суджень : «На думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. ….. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого стє 10 Конвенції» (рішення ЄСПЛ у справі «Ленгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року).

Й межі допустимої критики є ширшими щодо одних категорій осіб та звужуються пропорційно до зменшення публічності особи.

Суд в рішенні у же відзначав на високому публічному статусі позивачів, як депутатів місцевої ради, котрі в силу цього статусу мають нести тягар, можливо й надмірної, критики з боку ЗМІ. І не завжди така критика може бути справедливою та обєктивною та такою що може викликати обурення публічної особи - такою є вимога плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе

Проте мусить існувати розумна межа такої критики, про що окремо відзначає ЄСПЛ в рішення «Сіреджук проти України» від 21.01.2016 р., (заява № 16901/03).

Щодо порушення конвенційного права, передбаченого ст.. 10 Конвенції, ЄСПЛ зокрема наголошує, що

«82. Суд погоджується, що предмет критики заявника становить суспільний інтерес, тим не менше, Суд не бачить звязку між обраним заявником виданням для вираження своїх критичних поглядів і не вважає, що контекст, в якому вони були опубліковані може бути виправдане застосуванням тою «високою терпимістю», стандартною для поведінки ЗМІ у випадку Лінґенса, або у інших справах, які стосуються публічних висловлювань із питань, що складають суспільний інтерес (див. рішення «Андрушко проти Росії», від 14 жовтня 2010 року, «Steel and Morris v. The United Kingdom від 15 лютого 2005 р, Заява № 68416/01).

83. Суд далі зазначає, що у справі Лінґенса заявника було покарано за поширення критичних оціночних суджень, що не підлягають доведенню, в той час дана справа стосується захисту честі і гідності щодо наступних тверджень заявника: про те, що мер порушив виборче законодавство для отримання перемоги; що він позбавив інваліда земельної ділянки з метою задоволення приватного інтересу; і що його сімя через корупційні діяння придбала будинок. Суд зазначає, що ці звинувачення, сформульовані як прямі звинувачення про злочинну поведінку, були дуже серйозними. Він також нагадав, що коли висунуті звинувачення стосуються поведінки третьої сторони, іноді важко розмежувати факти і оціночні судження. Тим не менше, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не містить фактів для їх підтримки. Відповідно, Суд погоджується з тим, що національні суди вимагали від заявника, бо за відсутності таких доказів, вони будуть розглядатися як такі, що принижують честь і гідність. Слід також зазначити, що сам заявник вважає такі твердження «правдивими» і наданих національним судам та Суду документів, на його думку, достатньо, щоб це підтвердити. У той час, деякі частини спірного тексту (стосується першого речення, коли поведінку голови було порівняно з поведінкою «феодального князя» та інших висловів, які містили загальні висловлювання про корумпованих чиновників) були оціночними судженнями, проте Суд вважає, що вони були тісно переплетені із іншими висловлюваннями, яким надано оцінку, і тому факту, що національні суди не приділили їм особливої уваги, не є важливими питаннями у цій справі.

…85. Далі Суд зазначає, що заявник не мав достатніх документів для підтвердження радикальних і зневажливих висловлювань щодо поведінки мера , а національний суд навів ряд доказів, у тому числі і офіційних документів, серед яких і рішення суду, які спростували звинувачення у фальсифікації результатів виборів. З цього слідує, що Суд не має підстав вважати, що національні суди прийняли свавільне рішення чи перевищили свої межі розсуду, коли дійшли висновку, що заявником не достатньо обґрунтовано правдивості своїх аргументів і що його заяви, які стосувалися поведінки мера не були наклепницькими…»

Тема корупції є надзвичайно «болючою» для українського суспільства, а тому для ЗМІ надзвичайно важливо дотриматися того справедливого балансу, щоб довести до відома громадян дійсно достовірну інформацію про чиновників, депутатів інших публічних осіб, викритих та покараних за вчинені корупційні діяння, і тим, щоб дані особи, котрі в свідомості пересічного українця ототожнюються з державою Україна, не були безпідставно звинувачені у злочинній поведінці.

З огляду на наведене суд вважає, що поширенням відповідачем спірної інформації, сформульованої як пряме звинувачення позивачів у злочинній поведінці, за відсутності достатньо переконливих фактів для їх підтримки (доказів про притягнення позивачів до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, відсутності будь яких доказів повідомлення їм про підозру чи складання протоколу про вчинення корупційного правопорушення), засобом масової інформації безперечно порушено принцип невинуватості особи, а відтак опублікована 12 квітня 2017 року в газеті «ОСОБА_7 газета» у №847 від 12-18 квітня 2017 року в статті під назвою «Очищення перед Великоднем. «Свобода» потурила з партії ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5» , інформація про те, що

«… Керівництво всеукраїнського обєднання «Свобода» вигнало з партії трьох тернопільських депутатів, яких підозрюють у корупційних діяннях….»

«…Як вдалося зясувати з неофіційних джерел, основана причина такого радикального рішення керівництва ВО «Свобода» не так відхід від принципів партії чи несинхронного голосування на противагу позиції партії, хоча це також, як корупційна складова у діях згаданої «трійки» про що вже найближчим часом дізнається громадськість….».

«…Серйозний корупційний шлейф тягнеться і за колишнім секретарем земельної комісії та головою депутатської фракції ВО «Свобода» у ОСОБА_7 міській раді ОСОБА_5 Навроцьким…»

є недостовірною та такою, що порочить честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а тому підлягає до спростування.

В п. 24 постанови за № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Пленум ВСУ наголошує, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні, за необхідності, суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах

якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Тому, вочевидь, відповідача слід зобовязати спростувати поширену ним недостовірну інформацію у у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення саме в протягом 15-х календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена шляхом публікації у цій же газеті витягу з вступної та резолютивної частини рішення суду.

Що ж до вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди, суд наголошує на наступному.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Позивачами не доведено належними і допустимими та достатніми доказами факт моральних переживаннях у зв'язку з можливо якимось ушкодженням чи здоров'я, чи порушення нормальних життєвих робочих зв'язків через неможливість продовження публічного життя, настання негативних для нього наслідків.

Надаючи оцінку доводам представника позивача і обставинам, наведеним у позовній заяві про те, що позивачі мали сильні переживання з приводу негативної публікації, порушення нормальних відносин у родині і роботі, та у спілкуванні з виборцями, суд не може розцінити їх, як обґрунтовані та доведені.

Безперечно, суд звертає увагу на те, що будь-які негативні відомості про особу призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Ці хвилювання і зміни організації життя позивачів мають причинно-наслідковий зв'язок , однак, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Перна проти Італії» від 25 липня 2001 року, «Білуха проти України» від 09 лютого 2007 року, в окремих випадках визнання судом порушення права саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Отже, підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів на користь позивачів в розмірі 20 000 грн. кожному, суд не убачає.

Оскільки даний спір в частині вимог вирішено на користь позивачів, судові витрати, понесені позивачами, повинні бути відшкодовані відповідачем в рівних частинах пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст. 32 Конституції України, Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 8, 94, 277 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України за № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 (м. Тернопіль вул. Львівська, 7) , ОСОБА_5 (с. Токи Підволочиського району Тернопільської області), ОСОБА_6 (м. Тернопіль вул. Братів Бойчуків, 9/52) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 газета» (м. Тернопіль вул. Крушельницької, 1а) про визнання інформації недостовірною, спростування інформації та стягнення заподіяної моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, опубліковану інформацію 12 квітня 2017 року в газеті «ОСОБА_7 газета» у №847 від 12-18 квітня 2017 року в статті під назвою «Очищення перед Великоднем. «Свобода» потурила з партії ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5» , а саме про

«… Керівництво всеукраїнського обєднання «Свобода» вигнало з партії трьох тернопільських депутатів, яких підозрюють у корупційних діяннях….»

«…Як вдалося зясувати з неофіційних джерел, основана причина такого радикального рішення керівництва ВО «Свобода» не так відхід від принципів партії чи несинхронного голосування на противагу позиції партії, хоча це також, як корупційна складова у діях згаданої «трійки» про що вже найближчим часом дізнається громадськість….».

«…Серйозний корупційний шлейф тягнеться і за колишнім секретарем земельної комісії та головою депутатської фракції ВО «Свобода» у ОСОБА_7 міській раді ОСОБА_5 Навроцьким…»

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 газета» протягом 15-х календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена шляхом публікації у цій же газеті витягу з вступної та резолютивної частини рішення суду, наступного змісту:

«Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, опубліковану інформацію 12 квітня 2017 року в газеті «ОСОБА_7 газета» у №847 від 12-18 квітня 2017 року в статті під назвою «Очищення перед Великоднем. «Свобода» потурила з партії ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5» , а саме про

«… Керівництво всеукраїнського обєднання «Свобода» вигнало з партії трьох тернопільських депутатів, яких підозрюють у корупційних діяннях….»

«…Як вдалося зясувати з неофіційних джерел, основана причина такого радикального рішення керівництва ВО «Свобода» не так відхід від принципів партії чи несинхронного голосування на противагу позиції партії, хоча це також, як корупційна складова у діях згаданої «трійки» про що вже найближчим часом дізнається громадськість….».

«…Серйозний корупційний шлейф тягнеться і за колишнім секретарем земельної комісії та головою депутатської фракції ВО «Свобода» у ОСОБА_7 міській раді ОСОБА_5 Навроцьким…»».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 газета» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, по 640 гривень кожному, сплаченого при зверненні до суду судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту рішення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_10