справа №619/3317/17
провадження №2/619/147/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю: секретаря судового засідання Ломанової І.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника 3-ї особи ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи фізична особа-підприємець ОСОБА_2, Харківська обласна державна адміністрація про визнання рішення недійсним.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи фізична особа-підприємець ОСОБА_2, Харківська обласна державна адміністрація про визнання рішення недійсним.

На підтвердження позову ОСОБА_4 посилається на те, що рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02.10.2015 року ФОП ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться в оренді для обслуговування виробничих приміщень в АДРЕСА_1.

До теперішнього часу інвентаризація не проведена.

12 квітня 2016 року позивач отримала у власність 20/100 частин в комплексі, загальною площею 2415,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування. Колишніми власниками були ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Зазначений комплекс розташований на земельній ділянці загальною площею 0,9632 га за кадастровим номером НОМЕР_1, 20/100 частинами якої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 користувалися на підставі договорів оренди, укладених з Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області 24.10.2006 року.

Враховуючи, що до позивача перейшло у відповідності до законів право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, вона звернулася до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області із відповідною заявою щодо укладення із позивачем договору оренди землі.

02 серпня 2016 року Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області на відповідній сесії, керуючись діючим законодавством України, вирішила передати позивачу в оренду терміном на 49 років спільну неподільну земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,9632 для обслуговування виробничих приміщень, де 20/100 частин яких перебуває у її власності за адресою АДРЕСА_1.

ФОП ОСОБА_2 не погодився з вказаним рішенням органу місцевого самоврядування та оскаржив його до суду.

21 лютого 2017 року Дергачівським районним судом Харківської області постановлено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_4 про визнання рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02.08.2016 року недійсним, яким позов задоволено.

Суд дійшов висновку, що земельна ділянка загальною площею 0,9632 га кадастровий номер НОМЕР_1, знаходиться за межами населеного пункту та належить до земель державної власності, що підтверджується зокрема витягом із Державного земельного кадастру від 29.02.2016 року за №НВ-016 відповідно до якого, земельна ділянка площею 0,9632 га належить до земель державної власності.

07 серпня 2017 року апеляційним судом Харківської області за результатами розгляду апеляційної скарги позивача змінено рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. В іншій частині в задоволенні її апеляційної скарги відмовлено.

Як вбачається з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.02.2017 року, «за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, відповідно до проекту встановлення меж сільських населених пунктів Малоданилівської селищної ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області, розробленого Харківською філією Українського науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «Укрземпроект» у 1992 році, земельна ділянка площею 0,9632 га з кадастровим номером НОМЕР_1 розташована за межами населених пунктів та належить до земель державної власності».

Належність земельної ділянки до земель державної власності також підтверджується відповіддю відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 25.09.2017 року.

Перебування земельної ділянки у державній власності свідчить, що надання дозволу на проведення її інвентаризації належить до виключної компетенції Харківської обласної державної адміністрації.

Зазначені обставини свідчать, що Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, приймаючи рішення від 02.10.2015 року, перевищила свої повноваження та незаконно надала ФОП ОСОБА_2 дозвіл на проведення інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Крім того, є важливим факт порушення ФОП ОСОБА_2 прав інших користувачів земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, в тому числі позивача, при зверненні за дозволом на проведення інвентаризації. ФОП ОСОБА_2 одноособово звернувся до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, не отримавши згоду інших землекористувачів на проведення інвентаризації. В той же час звернення щодо надання дозволу на проведення інвентаризації та дії щодо інвентаризації повинні вчинятися спільно всіма користувачами земельної ділянки НОМЕР_1.

В цьому ж висновку зазначено, що фактично документація з інвентаризації, подана на затвердження, передбачає поділ земельної ділянки на декілька окремих ділянок, що суперечить її меті, визначеної законодавством.

В 2008 році ФОП ОСОБА_2 самочинно побудував нерухоме майно на земельній ділянці, яке підлягає знесенню у відповідності до рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2012 року у справі №5023/4734/12. До теперішнього часу ФОП ОСОБА_2 рішення суду не виконав.

ОСОБА_2 має намір незаконно здійснити будівництво на земельній ділянці та створити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що в свою чергу, призведе до ускладнення стану позивача та порушить її права.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач по справі - представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, згідно наданого суду заперечення на позовні вимоги голова Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Гололобов О.О. позовні вимоги не визнав і просив відмовити позивачу в їх задоволенні в повному обсязі, а справу розглядати за відсутності представника.

Представник третьої особи по справі ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити.

Третя особа по справі представник Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судового виклику 25.01.2018 року. Про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника Харківської обласної державної адміністрації.

Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступного.

Судом було достовірно встановлено, що 24 жовтня 2006 року між Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди спільної неподільної земельної ділянки загальною площею 0,9632 га, на якій знаходяться виробничі приміщення за адресою: АДРЕСА_1, строком на 49 років. (а.с. 71-74).

Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки б/д Малоданилівська селищна рада передала ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку за договором оренди. (а.с. 76).

Вказаний договір оренди землі 24 жовтня 2006 року зареєстрований в Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №13. (а.с. 74). До теперішнього часу вищевказаний договір оренди не скасований, не розірваний та не визнаний недійсним.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно постанови Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 року, залишеною без змін постановою Вищого Господарського Суду України від 06.08.2014 року, на яку мається посилання в рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 21.02.2017 року, встановлено, що рішенням ІІІ сесії V скликання Малоданилівської селищної ради від 16.06.2006 року надано в оренду, в т.ч. ФОП ОСОБА_2, земельну ділянку площею 0,9632 га забудованих земель для обслуговування виробничих приміщень терміном на 49 років. Встановлено наявність у Малоданилівської селищної ради необхідного обсягу цивільної дієздатності для розпорядження земельною ділянкою під час передачі в оренду вказаної земельної ділянки. (а.с. 79-89).

Питання проведення інвентаризації земельної ділянки визначені постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513 «Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель».

Відповідно до ч. 2 даної постанови встановлено, що інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.

Таким чином інвентаризація земельної ділянки проводиться у чітко визначених випадках та не є формою реалізації повноважень, передбачених ст. 122 ЗК України, оскільки відповідно до ст. 122 ЗК України встановлені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Погодження оскаржуваного рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області з суміжними та іншими землекористувачами не передбачено чинним законодавством України.

Позивач ОСОБА_4 зазначає, що згідно договору дарування від 12.04.2016 року, співвласники вказаного комплексу подарували ОСОБА_4 20/100 частин в комплексі загальною площею 2415,10 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, строком 49 років. Вищевказаний комплекс, 20/100 частин якого відчужується за даним договором, розташований на земельній ділянці державного фонду загальною площею 0,9632 га., відповідна частина якої перебуває в користуванні дарувальників на підставі договорів оренди. (а.с. 6-7).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року визнано недійсним рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХІІ сесії VII скликання від 02.08.2016 року «Про врегулювання договірних відносин між Малоданилівською селищною радою та ОСОБА_4.». (а.с. 8-11).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.08.2017 року зазначене вище рішення Дергачівського районного суду змінене в частині стягнення судових витрат, а в іншій частині залишено без змін. (а.с. 12-14).

При винесенні рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХІІ сесії VII скликання від 02.08.2016 року «Про врегулювання договірних відносин між Малоданилівською селищною радою та ОСОБА_4.», Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області керувалась виключно ст. 122 ЗК України та вирішила укласти договір оренди земельної ділянки з новим землекористувачем, тобто вчинила дії щодо розпорядження земельною ділянкою.

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що ОСОБА_4 зверталась до Дергачівського районного суду Харківської області з питань визнання договору оренди земельної ділянки від 24 жовтня 2006 року укладеного між Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області та ФОП ОСОБА_2 нікчемним, на підставі ч.ч. 1,2 ст. 228 ЦК України та просила встановити нікчемність договору оренди землі, так як з 1992 року дана земельна ділянка перебуває у державній власності, а Малоданилівська селищна рада всупереч діючого законодавства, зловживаючи своїми правами незаконно нею заволоділа та передала у користування ФОП ОСОБА_2

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року у справі № 619/3041/17, провадження № 2/619/1632/17, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.01.2018 року, у задоволенні позову з даних підстав було відмовлено.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_1 у вступному слові посилався на нікчемність рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02.10.2015 року.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

На відміну від положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка передбачає, що правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, тобто актам, які регламентують приватноправові відносини, при вчиненні правочину, який порушує публічний порядок, відбувається, перш за все, порушення вимог актів, що визначають окремі елементи публічного порядку та регулюють публічні відносини, таких як, Конституція України.

Крім того, пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент розгляду справи вироком суду, постановленим у кримінальній справі, встановлена вина в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доказів нікчемності договору оренди від 24.10.2006 року, відповідно до вимог ст. 228 ЦК України суду не надано, отже, підстави для задоволення позову відсутні.

При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 11, 203, 215, 228 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення 23 лютого 2018 року.

Суддя Л. О. Якименко