Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 757/12349/15-ц

провадження № 61-5067св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Олійник А. С. Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у складі судді Козлова Р. Ю. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 23 квітня 2012 року між сторонами укладено договір № 00-035239-03 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, згідно з умовами якого банк відкрив держателю картковий рахунок НОМЕР_1 в гривнях та випустив кредитну картку типу Visa Platinum. Також відповідно до умов договору банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, а держатель зобов'язався повернути суму отриманого кредиту на умовах, у строки та в порядку, що передбачені вказаним договором. Відповідно до підпункту 2.1.3 договору розмір кредитного ліміту складає 50 000 гривень. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою держателя або за рішенням банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором. На виконання взятих на себе зобов'язання банк надав відповідачеві грошові кошти відповідно до умов договору кредиту. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивач просив суд стягнути суму заборгованості за договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором № 00-035239-03 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 23 квітня 2012 року у розмірі 115 860 грн 83 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не виконані умови договору, тому заборгованість має бути стягнута з нього в судовому порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

У жовтні 2016 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року, у якій заявник просить скасувати вказані судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної картки від 23 квітня 2016 року ОСОБА_6 не укладав, картку не отримував, гроші банку не використовував; про розгляд справи в суді першої інстанції повідомлений не був; відповідачем не надано суду належних доказів укладення кредитного договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі, а ухвалою від 15 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вищевказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 23 квітня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_6 укладено договір № 00-035239-03 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

Згідно з умовами договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок НОМЕР_1 в гривнях та випустив кредитну картку типу Visa Platinum.

Банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії.

Держатель зобов'язувався повернути суму отриманого кредиту на умовах, що передбачені вказаним договором.

Згідно з пунктом 2.1.3 договору розмір кредитного ліміту складає 50 000 гривень.

Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується випискою за рахунком.

Відповідно до пункту 2.6 договору строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що банк надає кредит на проведення держателем чи додатковим держателем платіжних операцій та сплати винагород банку.

Згідно з пунктом 4.3.3 договору після надання банком кредиту для здійснення платіжних операцій чи сплати винагород банку держатель вважається таким, що отримав кредит у повному обсязі.

Розмір наданого кредиту відображається у звіті-рахунку.

Відповідно до пункту 5.1 договору за користування кредитом, у тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому тарифами.

Згідно з тарифами за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка Visa» встановлено відсоткову ставку у розмірі 35 % річних.

Відповідно до пункту 5.4 договору держатель зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також інших випадках, передбачених Правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суми мінімального платежу, розмір якої визначається у звіті-рахунку.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 26 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 115 860 грн 83 коп., з яких: 84 310 грн 01 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 23 779 грн 17 коп. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості; 1 915 грн 24 коп. - заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт); 1 566 грн 94 коп. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа); 4 289 грн 47 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.

Наявність у відповідача вищевказаної заборгованості підтверджується доданим до матеріалів справи позивачем розрахунком заборгованості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася у зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 належним чином взятих за договором зобов'язань.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги, постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної картки від 23 квітня 2016 року ОСОБА_6 не укладав, картку не отримував, гроші банку не використовував, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді: А. С. Олійник С. О. Погрібний О. В. Ступак Г. І. Усик