Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 303/5681/15-ц

провадження № 61-8016 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі-ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відповідачі: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Пак М. М. від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Готра Т. Ю., Кожух О. А., Кеміня М. П., від 10 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди.

Встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 21 квітня 2014 року у селі Ракошино, Мукачівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «FIAT Ducato», державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, який під час здійснення повороту ліворуч, допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки «FORD Mondeo», ДНЗ НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі, внаслідок чого зазначені автомобілі отримали технічні пошкодження.

Враховуючи те, що ДТП сталася з вини ОСОБА_5, який свою вину повністю визнав та те, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в установленому законом порядку, а саме полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2812337, який виданий страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зі строком дії з 24 травня 2013 року до 23 травня 2014 року включно, учасниками ДТП складено Повідомлення про ДТП від 21 квітня 2014 року о 19:55 год («Європротокол»).

22 квітня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до представництва ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в місті Мукачево із заявою про виплату страхового відшкодування і надав пакет необхідних документів та отримав Пам'ятку збитку ОЦВ за № збитку: UA022. Після цього позивачем ОСОБА_4 відповідачу додано рахунок-фактуру від 24 квітня 2014 року № ПП-0000009 на купівлю запасних частин у приватного підприємця ОСОБА_6 для автомобіля марки «FORD Mondeo», ДНЗ НОМЕР_2, на загальну суму 33 490,00 грн та рахунок-фактуру від 24 квітня 2014 року № ПП-0000010 на проведення приватним підприємцем ОСОБА_6 ремонту вказаного автомобіля на загальну суму 5 367,25 грн, на яких зазначено про оплату вказаних сум. Загальна сума понесених матеріальних збитків за вказаними рахунками становить 38 857,25 грн.

Проте відповідач листом від 14 липня 2014 року за № 4708-31 повідомив ОСОБА_4 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки на підставі висновку № 090-14, проведеного державним підприємством «Центр Експертних Досліджень» (далі - ДП «Центр Експертних Досліджень»), на замовлення відповідача, з'ясувалося, що відповідачу зі сторони ОСОБА_4 не було повідомлено та приховано про всі відомі обставини, а саме про наявність пошкоджень, які були отримані до ДТП, що призвело до того, що відповідач не має можливості відмежувати пошкодження, які були на транспортному засобі до ДТП від тих, які отримані внаслідок ДТП.

ОСОБА_5 листом від 16 вересня 2014 року звернувся до відповідача про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, до якого додав фототаблиці на спростування доводів відповідача.

Після неодноразових звернень позивачів листом від 13 лютого 2015 року № 941-31 відповідач повідомив ОСОБА_5 про те, що своє попереднє рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування залишає без змін.

Враховуючи наведені обставини та те, що на момент звернення до суду відповідачем не відшкодовано жодної матеріальної шкоди позивачі вважають, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування з 09 травня 2014 року до 01 вересня 2015 року, тобто 479 днів.

Також позивачі зазначають, що відповідачем, внаслідок не виконання своїх обов'язків, їм завдано моральної шкоди. Спричинення моральної шкоди позивачі обґрунтовують тим, що вони зазнали душевних страждань, оскільки через невиплату відповідачем страхового відшкодування із надуманих, навмисно сфабрикованих підстав, автомобіль відремонтовано за власні кошти ОСОБА_4, розмір яких є значним та використано із сімейного бюджету, чим порушено його право власності, порушені нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, принижена гідність позивачів, оскільки вони стали заручниками недобросовісної підприємницької діяльності відповідача у сфері надання послуг зі страхування.

Посилаючись на вказані обставини, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачі просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 - 1 509 723,80 грн відшкодування шкоди, що включає в себе 65 342,32 грн - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції; 1 442 235,57 грн пені (згідно із частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»), 2 146,00 грн - 3 % річних, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 50 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 червня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 100 978,32 грн відшкодування шкоди, що включає в себе: 65 342, 32 грн - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 33 490 грн - пеня та 2 146 грн - 3% річних. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів мотивоване тим, що на підставі досліджених матеріалів справи та доказів, які були надані сторонами під час розгляду справи судом першої інстанції та її перегляду судом апеляційної інстанції встановлено, що відмова ПАТ «СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування по вищевказаному випадку є неправомірною, суперечить законодавству та договірним зобов'язанням, які виникли між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_5 на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/281233. В задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено, оскільки позивачами не наведено достатніх доводів та не підтверджено належними доказами факт того, що діями відповідача позивачам була заподіяна моральна шкода.

У касаційній скарзі, поданій в липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить скасувати рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 червня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в тому розмірі, який встановлений судами попередніх інстанцій.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовані норми матеріального права, а також порушені норми процесуального права. Судами не враховано положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо зносу транспортного засобу ОСОБА_4, при розрахунку штрафних санкцій неправильно застосовано норми законодавства.

Правом на подачу відзиву (заперечення) на касаційну скаргу позивачі не скористалися.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Статтею 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, зокрема, з урахуванням зносу розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 36. 2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Судами установлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 квітня 2014 року близько 19 години 55 хвилин у селі Ракошино Мукачівського району Закарпатської області сталася ДТП учасниками якої є позивачі.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2812337, який виданий страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зі строком дії з 24 травня 2013 року до 23 травня 2014 року включно, на страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю - 100 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн, з розміром франшизи - 0,00 грн.

ОСОБА_5 свою вину у вчинені ДТП одразу визнав.

Позивачі, вчасно звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування при цьому надавши всі необхідні документи для розрахунку та виплати страхового відшкодування.

Проте відповідач листом від 14 липня 2014 року за № 4708-31 та повторно листом від 13 лютого 2015 року № 941-31 повідомив позивачів про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що відповідно висновку № 090-14, проведеного ДП «Центр Експертних Досліджень» ОСОБА_4 не було повідомлено та приховано від відповідача про наявність пошкоджень, які були отримані до ДТП, що призвело до неможливості відмежувати відповідачем пошкодження, які були на транспортному засобі до ДТП, яке сталося 21 квітня 2014 року, від тих, які отримані внаслідок цього ДТП.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суд від 29 вересня 2015 року призначено судову автотехнічну експертизу. На виконання цієї ухвали Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз надано висновок транспортно-трасологічної експертизи від 28 січня 2015 року № 3756, відповідно до якого виходячи з характеру пошкоджень, висоти їх розташування, схеми ДТП та натурного співставлення автомобіля марки FIAT Ducato, ДНЗ НОМЕР_1 з автомобілем марки FORD Mondeo, ДНЗ НОМЕР_2, виявлені пошкодження транспортних засобів могли утворитися за рахунок зіткнення вказаних автомобілів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача позов частково визнав зазначивши, що розмір страхового відшкодування становить - 23 990,07 грн та пеня - 9 618,37 грн, а виплата індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми становить?15 739,79 грн де 1 212,65 грн - 3 % річних від простроченої суми та 14 527,14 грн - індекс інфляції за весь час прострочення. Враховуючи вищезазначене, представник відповідача не заперечив проти стягнення з відповідача виплати страхового відшкодування, пеню, індекс інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми в загальному розмірі 49 348,23 грн.

Підставою для такого розрахунку став звіт від 29 квітня 2014 року № 34, який відповідач отримав від приватного підприємця ОСОБА_7 щодо автомобіля марки «FORD Mondeo», ДНЗ НОМЕР_2, відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0,509.

У абзаці третьому пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи сторін по справі дійшли правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки сума, відшкодування розрахована на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи та з урахуванням вимог закону.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» посилається на те, що судами при розрахунку суми пені застосовано норми Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, частину п'яту статті 10 замість норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судами досліджено зазначені обставини та обгрунтовано застосовано до спірних правовідносин норм ЦК України, які регулюють відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором страхування.

Доводи касаційної скарги вказаних висновки суді першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають та фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська