РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"03" квітня 2018 р. 145/1820/17

2/145/148/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відсотків за розпискою,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 12.01.2015 ОСОБА_3 під розписку позичив у нього гроші в розмірі 5200 доларів США та зобов'язався повернути в строк до 12.04.2015 року.

У разі неповернення коштів вчасно, розпискою визначено нарахування відсотків у розмірі 10% від позиченої суми за кожний місяць. До даного часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Тобто, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, а тому до цих правовідносин мають бути застосовані статті 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Станом на 14.11.2017, за курсом НБУ - за 1 долар США - 26,48795300 грн. Відповідно 5200 доларів США - 137 737, 36 гривень, відсотки за 31 місяць неповернення боргу - 16 120 доларів США.

Просить стягнути зі ОСОБА_3 заборгованість за розпискою в розмірі 564 723,16 гривень, а саме - борг в розмірі 5200 доларів США, що еквівалентно в гривнях за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову - 137 737, 36 гривень та відсотки в розмірі 16 120 доларів США, що еквівалентно в гривнях за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову - 426 985,36 гривень; а також стягнути зі ОСОБА_3 на його користь судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позов підтримала. Суду пояснила, що відповідач 12.01.2015 року позичив 5200 доларів США та зобов'язався повернути в строк до 12.04.2015 року, про що написав власноручно розписку, однак борг не погасив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав, судові повістки направлені за адресою місця реєстрації повернулися з відміткою на конвертах "Адресат за кордоном" .

Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений

у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у

листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що

вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,

електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 12.02.2015 року між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму грошей у розмірі 5200 доларів США. Грошові кошти відповідач отримав та зобов`язався повернути в строк до 12.04.2015 р.

У разі неповернення коштів вчасно, розпискою визначено нарахування відсотків у розмірі 10% від позиченої суми за кожний місяць.

На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей відповідач ОСОБА_3 написав власноручно розписку (а.с.37).

Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позикодавець ОСОБА_2 виконав умови договору позики від 12.01.2018 року та передав грошові кошти в сумі 130 000 грн. позичальнику ОСОБА_3, який в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк, зазначений в розписці 12.04.2015, борг частинами не повертав.

Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання.

Стягнення суми боргу та відсотків, відповідно до умов договору та положень ст. 533 ЦК України має проводиться за курсом долара США на день ухвалення судового рішення.

Станом на 03.04.2018 за курсом НБУ 1 долар США - 26,160960 грн., а тому 5200 доларів США на день розгляду справи -становить 136036, 99 гривень, відсотки за 31 місяць неповернення боргу - 16 120 доларів США, що еквівалентно 421714,68 грн.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн., які підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою в розмірі 557751 (п'ятсот п'ятдесят сім тисяч сімсот п'ятдесят одна) гривня 67 копійок, з яких: борг - 5200 доларів США, що еквівалентно в гривнях за офіційним курсом Національного банку України на день розгляду справи - 136036, 99 гривень, та відсотки - 16 120 доларів США, що еквівалентно в гривнях за офіційним курсом Національного банку України на день розгляду справи - 421714,68 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 5577 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят сім) гривень 52 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Тиврівського районного суду відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строку, встановленому ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення, або апеляційна скарга, якщо рішення залишене в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 05.04.2018 року.

Суддя І.О.Ратушняк