Ухвала

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 642/176/17

провадження № 61-1374ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

третя особа - ОСОБА_6;

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_5, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про відступлення права вимоги в розмірі 348 820 грн 48 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року відкрито провадження у даній справі.

05 травня 2017 року ОСОБА_4 було заявлено клопотання про забезпечення позову, у якому заявник просив накласти арешт на належну ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

21 липня 2017 року позивачем вдруге було заявлено клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на усе майно, що належить ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_1, у якій мешкав відповідач та на все майно, що знаходиться в цій квартирі, та шляхом заборони Другій Харківській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право власності на майно.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе належне відповідачу майно відмовлено, оскільки заявником не було надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_5, який згідно наданих Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відомостей помер ІНФОРМАЦІЯ_1, належала квартира АДРЕСА_1, а також, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, що призведе до порушення прав позивача.

26 липня 2017 року ОСОБА_4 втретє звернувся до суду із клопотанням, у якому на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду просив заборонити Другій Харківській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи своє клопотання тим, що спадкоємець померлого не вчиняє жодних дій щодо повернення боргу спадкодавця, а тому на час звернення реально існує порушення його прав на значну суму коштів впродовж тривалого часу. Зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду щодо стягнення суми боргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року клопотання ОСОБА_4 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги, шляхом заборони Другій Харківській державній нотаріальній конторі (м. Харків, вул. Озерянська, 6) на період розгляду справи і до набрання законної сили рішенням суду видавати свідоцтво про право власності на спадкове майно, що належало ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , - квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року ОСОБА_7 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року скасовано, питання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

11 січня 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року, здана до поштового відділення 22 грудня 2017 року, про що свідчить штемпель на конверті.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року скасувати та залишення в силі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року, мотивуючи свою вимогу тим, що судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 було допущено ряд процесуальних порушень, а саме: не застосовано положення частини другої статті 152 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду апеляційної скарги, щодо застосування видів забезпечення позову не передбачених частиною першою указаної статті; не встановлено статусу сторін та предмету позову, який був змінений позивачем; не зазначено у чому саме полягало порушення судом першої інстанції порядку, установленого для вирішення питання про забезпечення позову.

З огляду на те, що допущені судом апеляційної інстанції процесуальні порушення унеможливили встановлення суттєвих обставин, необхідних для розгляду питання про забезпечення позову та апеляційної скарги, ОСОБА_4 просив задовольнити його касаційну скаргу.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року належить відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із змісту ухвали апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року вбачається, що касаційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що 02 жовтня 2007 року між позикодавцем ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 12 800 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 жовтня 2016 року. Узяте на себе зобов'язання позичальник не виконав.

02 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого останній набув право вимоги за указаним вище договором позики.

З огляду на те, що ОСОБА_5 не виконав умов договору позики ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про стягнення з боржника на його користь суму в розмірі 348 820 грн 48 коп., яка на день звернення до суду еквівалентна 12 800 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

26 липня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду просив заборонити Другій Харківській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право власності на спадкове майно, що належало ОСОБА_5.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того що подана позивачем заява відповідає положенням частини другої статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання заяви).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та передаючи питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 210 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання заяви) в ухвалі про забезпечення позову не навів мотивів обрання такого виду забезпечення позову як заборона вчиняти нотаріальні дії на період розгляду справи за позовом про стягнення грошових коштів. Крім того, суд першої інстанції не вирішив питання про заміну відповідача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, правонаступником.

Згідно з частиною третьою статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання заяви) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання заяви) передбачено види забезпечення позову, які обираються судом в залежності від змісту позовних вимог, від характеру спірних правовідносин, від зазначеного у поданій суду заяві про їх застосування обґрунтування необхідності їх застосування.

Наведений у частині першій статті 152 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання заяви) перелік видів забезпечення позову не є вичерпним і суд, у разі необхідності, може застосувати інші види забезпечення позову, або застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 152 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 210 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання заяви) в ухвалі суду, що постановлюється як окремий документ, серед іншого повинні бути зазначені мотиви, з яких суд дійшов певних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 313 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання заяви) розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Правильним є висновок суду апеляційної інстанції, про те що ухвала суду про забезпечення позову має містити обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову, що мають бути пов'язані із утрудненням або неможливістю виконати рішення суду, та обґрунтування співмірності застосованого заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Установивши, що в ухвалі Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року відсутні вмотивовані висновки обрання такого виду забезпечення позову, як заборона вчиняти нотаріальні дії на період розгляду справи за позовом про стягнення коштів та що судом першої інстанції не вирішено питання про заміну відповідача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, правонаступником, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості з договором про відступлення права вимоги.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С. П. Штелик
В. С. Висоцька
С. Ю. Мартєв