Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/19499/16-ц

провадження №61-15252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року у складі судді Загороднюка В. І. та постанову апеляційного суду Одеської області

від 17 січня 2018 року у складі суддів Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), в якому просив зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути йому перешкоди в користуванні трьома банківськими рахунками, відкритими на його ім'я, шляхом їх розблокування та надання вільного доступу до належних йому грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського обслуговування та підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (які знаходяться на сайті банку). На підставі вказаного договору позивачу відкрито карткові рахунки у ПАТ КБ «ПриватБанк» картка № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

У серпні 2016 року позивач був позбавлений можливості отримати кошти із зазначених рахунків, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку припинив видачу коштів, а картки в системі Приват24 значаться як заблоковані. При цьому від відповідача не надходило на адресу позивача жодної мотивованої вимоги або мотивованого обґрунтування чи пояснення блокування грошових коштів на рахунках.

Позивач зв'язувався через кол-центр з операторами банку, в усній формі звертався до відділень відповідача з вимогою пояснити ситуацію та розблокувати картковий рахунок, але така вимога була проігнорована. Звернувшись до онлайн чату ПАТ КБ «Приват Банк» йому було повідомлено, що функціонування його рахунку було обмежено відповідно до статті 1074 ЦК України.

У жовтні 2016 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про усунення перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на платіжній картці, відкритої у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах фактичного залишку коштів, шляхом негайного розблокування зазначеної картки.

Разом з тим, жодної відповіді від ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримано, чим порушуються права позивача користуватися та розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його банківських рахунках.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року, постановою апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року залишеного без змін позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні банківськими рахунками, шляхом їх розблокування та надання вільного доступу до грошових коштів, належних ОСОБА_4

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що дії відповідача щодо блокування карткового рахунку позивача більш ніж на 7 днів, тобто поза межами строків, зазначених у частинах першій - п'ятій статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», є неправомірними та такими, що порушують права позивача.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на нетотожність рахунків, визначених у письмовому зверненні до банку та у позовній заяві, не встановили нетотожність позовних вимог доказам, якими вони підтверджуються, не встановили усіх існуючих фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, унаслідок чого дійшли передчасного та необгрунтованого висновку щодо врегулювання правовідносин сторін виключно Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Встановлення банком обмеження у здійсненні операцій по усім рахункам відкритим на ім'я ОСОБА_4 є правомірним, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства. Банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного способу. Банк призупинив операції по картці позивача на підставі аналізу руху грошових коштів та ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року по справі №552/14546/16-к, якою накладено арешт на банківську картку НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_4, та ухвали слідчого судді місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2016 року по справі №522/11328/16-к, якою слідчому або працівнику МВС України за його дорученням, надано дозвіл на тимчасовий доступ до розгорнутої інформації про рух грошових коштів по картковому рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_4.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не подали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського рахунку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів.

Відповідно до умов вказаного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4 відкрито картрахунки для виплат № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

В серпні 2016 року, позивачу стало відомо, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку припинив видачу коштів з його рахунку, а картки в системі Приват24 значаться як заблоковані.

Вказані рахунки були заблоковані відповідачем та введені обмеження прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунках.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно зі статтею 14.13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права.

Відповідно до пункту 12 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» постанови Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Емітент зобов'язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

За змістом пунктів 1, 2, 6 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) часників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

З урахуванням наведеного, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки дії відповідача щодо блокування карткового рахунку позивача більше ніж на 7 днів, тобто поза межами строків, зазначених у частинах першій - п'ятій статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», є неправомірними та такими, що порушують права позивача.

Під час розгляду справи, відповідач не надав суду доказів правомірності своїх дій з призупинення операцій за картковими рахунками позивача, а також доказів порушення умов використання електронного платіжного засобу.

Доводи відповідача про правомірність блокування рахунку позивача в силу його використання для забезпечення інтересів третіх осіб не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки банком не доведено жодної з визначеної Законом підстави для обмеження права клієнта права розпорядження рахунком, в тому чисті і підстав для його блокування на період більший, ніж передбачено частинами першою - п'ятою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська