Справа № 204/7116/17
Провадження № 2/204/267/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Гринюк Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 514734 грн. 44 коп.; суму процентів за користування грошовими коштами в розмірі 144196 грн. 16 коп.; суму 3% річних в розмірі 27753 грн. 35 коп.; судовий збір в розмірі 6870 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 08.05.2015 року між ним та ОСОБА_3 Анатоліївною було укладено договір строкової позики, відповідно до якого, відповідач взяла у нього грошові кошти в розмірі 20000 доларів США на особисті потреби. На посвідчення договірних стосунків за договором позики, відповідачем була складена розписка від 08.05.2015 року, в якій зазначалось про отримання в борг 20000 доларів США, з умовою повернення до 10.01.2016 року. До теперішнього часу, відповідач свої зобовязання не виконала, грошові кошти не повернула, у звязку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні позивач, його представник, кожний окремо, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, зазначивши, що нею від позивача дійсно були отримані грошові кошти у сумі 250000,00 грн., проте, в рахунок повернення грошових коштів нею було передано позивачу біле крісло вартістю 16000,00 грн. та 3000,00 грн., які позивач прийняв та особисто визнав в судовому засіданні. Вважає, що залишок неповернутої нею суми позивачу повинен складати 17000,00 доларів США; позовні вимоги про стягнення суми процентів за користування грошовими коштами та 3% річних не визнала. Зазначила суду, що просить надати їй змогу сплачувати залишок суми платежами по 3000,00 грн. 5000,00 грн. щомісячно.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики за яким, остання отримала 20000,00 доларів США на строк до 10.01.2016 року.

Факт одержання грошей підтверджується розпискою від 08.05.2015 року, з якої вбачається, що відповідач отримала позику в сумі 20000,00 доларів США (арк.с.6).

Відповідно до складеної відповідачем розписки в день отримання грошових коштів нею було передано позивачу в рахунок погашення заборгованості крісло біле вартістю 16000 гривень, яке позивач прийняв (арк.с. 6), що в судовому засіданні позивачем та відповідачем не оспорювалось.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обовязковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника).

Встановлено, що відповідач власноручно написала розписку та підписала її особисто, що підтверджено відповідачем в судовому засіданні.

Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобовязання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобовязання не припинено.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України у справі від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Встановлено, що 09 жовтня 2017 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу щодо повернення боргу (арк.с.10), тобто ОСОБА_3 зобов'язана була повернути зазначену суму в строк до семи днів з дня отримання вимоги позивача, проте відповідач станом на день розгляду справи не виконала свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів, а отже у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення зазначених грошових коштів.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідачем до розгляду справи судом, було повернено позивачу 3000,00 гривень в рахунок повернення суми боргу, що було визнано останнім та не оспорювалось в судовому засіданні, а тому є обставиною, яка не підлягає доказуванню, що відповідає положенням ч.1 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 511734 грн. 44 коп. (514734,44 грн. 3000,00 грн. = 511734 грн. 44 коп.).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-369цс15.

Таким чином, позичальник, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк, яка обраховується за формулою: розмір заборгованості х кількість днів прострочення х подвійна ставка НБУ / кількість днів у році х 100 процентів.

Отже, розрахунок відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 511734 грн. 44 коп. повинен бути розрахований наступним чином:

511734,44 х 18 х 22 /365 х 100% = 5551,96 грн.;

511734,44 х 35 х 22/365 х 100% = 10795, 49 грн.;

511734,44 х 49 х 22 /365 х100% = 15113, 69 грн.;

511 734, 44 х 35 х 19 /365 х 100% = 9323,38 грн.;

511734,44 х 28 х 18 / 365 х 100% = 7066, 14 грн.;

511734, 44 х 35 х 15,5 / 365 х 100% = 7605,91 грн.;

511734,44 х 49 х 15,5 / 365 х 100% = 10648, 28 грн.;

511734,44 х 42 х 15 /365 х 100% = 8832,67 грн.;

511734, 44 х 42 х 14 /365 х 100% = 8243,83 грн.;

511734,44 х 49 х 14 / 365 х 100% = 9617,80 грн.;

511734,44 х 35 х 14 /365 х 100% = 6869,85 грн.;

511734,44 х 42 х 14 /365 х 100% = 8243,83 грн.;

511734,44 х 42 х 13 /365 х 100% = 7654,98 грн.;

511734,44 х 42 х 12,5 /365 х 100% = 7360,56 грн.;

511734,44 х 42х 12,5 /365 х 100% = 4360,56 грн.;

511734,44 х 42 х 12,5 /365 х 100% = 7360, 56 грн.;

511734,44 х 43 х 12,5 /365 х 100 % = 7535,81 грн.

А всього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 142185, 30 грн.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від простороченої суми також підлягає задоволенню та повинна бути розрахована за період з 11.01.2016 по 26.10.2017 наступним чином:

3% річних = сума х 3 % х кількість днів прострочки

боргу 100% кількість днів в році

3% річних = 511734,44 грн. х 3 % х 656 = 27591 грн. 59 коп.

100% 365

Отже, 3% річних від просточеної суми, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 27591 грн. 59 коп.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі - 511734 грн. 44 коп.; сума процентів за користування коштами у розмірі - 142185 грн. 30 коп.; сума 3 % річних у розмірі - 27591 грн. 59 коп., а тому, вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інші посилання відповідача суд не приймає до уваги як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 6815 (шість тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. 11 (одинадцять) коп.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 545, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 511734 (пятсот одинадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 44 (сорок чотири) коп.; проценти за користування грошовими коштами у розмірі 142185 (сто сорок дві тисячі сто вісімдесят пять) грн. 30 (тридцять) коп.; 3 % річних у розмірі 27591 (двадцять сім тисяч пятсот девяносто одна) грн. 59 (пятдесят девять) коп., а разом 681511 (шістсот вісімдесят одна тисяча пятсот одинадцять) грн. 33 (тридцять три) коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 6815 (шість тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. 11 (одинадцять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар