Справа № 635/4752/18
Провадження № 2/635/2594/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2018 року
смт. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Токарєвої Н.М.,
секретар судового засідання - Супрун Я.С.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1,
представник позивача: ОСОБА_2,
діє на підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 26.03.2018, р. № 266,
відповідач: Публічне акціонерне товариство
ОСОБА_3 «ПриватБанк»,
третя особа: приватний нотаріус
Чернігівського міського
нотаріального округу
третя особа: Державний виконавець
Міськрайонного відділу
Державної виконавчої служби
по Харківському району та місту Люботину
Головного територіального управління
юстиції у Харківській області
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Державний виконавець Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що про існування вказаного виконавчого напису нотаріуса та виконавчого провадження, відкритого по відношенню до ОСОБА_1, останній стало відомо лише в березні 2018 року, після того, як працівниками УПП в Харківській області було конфісковано її автомобіль. Так, ОСОБА_1В було зазначено, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса Міськарайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області було відкрито виконавче провадження № 55552212. Позивач зазначає, що виконавчий напис приватним нотаріусом було вчинено з порушенням вимог закону. На підтвердження вказаному, позивач зазначив, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було не перевірено всіх обставин справи, зазначено невірну адресу реєстрації позивача, вчинено виконавчий напис з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, позивач зазначила, що приватним нотаріусом ОСОБА_4 було видано виконавчий напис та не було витребувано всіх документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, не перевірено їх достовірність, не витребувано документів, які б доводили безспірність вимог відповідача, а також проігноровано пропуск строків, протягом яких приватний нотаріус може вчинити виконавчий напис.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 12.07.2018 відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відзив на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до Харківського районного суду Харківської області не надходив.
Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином, але представник позивача надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності.
Третя особа - приватний нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій останній вказав, що просить дану справу розглядати у його відсутність.
Представник третьої особи Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.
Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі.
Згідно вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Правилами частин третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
В силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» 17 березня 2009 року було укладено кредитний договір № НАXRRC11360412.
26 жовтня 2017 року представник Акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про винесення виконавчого напису на підставі Кредитного договору № НАXRRC11360412 від 17.03.2009 для стягнення боргу за вищевказаним кредитним договором, а саме 159686,34грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5825,14грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 386,06грн.; заборгованість з комісії у розмірі 846,00грн.; заборгованість з пені у розмірі 144548,84грн.; заборгованості по штрафам 500,00грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 7580,30грн.
На підставі вказаного виконавчого напису 17 січня 2018 року старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55552212), В рамках вказаного виконавчого провадження на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 було накладено арешт та оголошено автомобіль останньої в розшук.
Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з того, що статтею 18 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При цьому, нотаріус має впевнитись у тому, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості боржника в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
В даному випадку в матеріалах справи вбачається відсутність засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в цілому після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).
Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Як встановлено судом, за кредитним договором № НАXRRC11360412 від 17.03.2009 позивач отримав кредит у розмірі 4526,30грн.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статей 257, 261 ЦК України висловлена Верховним судом України у справах № 6-95цс14 та № 6-127цс14.
Як визначено у п.п. 3.3., 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.
Вчиняючи 26 жовтня 2017 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобовязань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, а стосовно погашення пені минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису пропустив.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1057,20грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Державний виконавець Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1057,20грн. (одна тисяча пятдесят сім гривень двадцять копійок)
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Харків, паспорт серії МТ серії 095747 виданий Харківським РВ УМВС в Харківській області 04.03.2010, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: м. Харків, пр-т. Ювілейний, б. 32-А, кв. 26;
Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, місцезнаходження: м. Чернігів, пр-т. Мир, б. 55;
Третя особа: Міськрайонний відділ Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, місцезнаходження: м. Харків, пр-т. Гагаріна, б. 181-Ж.
Суддя Н.М. Токарєва