22-ц/775/252/2018(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Пустовойт Т.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області, постановлена 19 лютого 2018 року у місті Маріуполь, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Територіальний сервісний центр №1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області про скасування арешту автомобіля та заборони відчуження,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що постановою слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМУС України в Донецькій області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_4 06 травня 2011 року по кримінальній справі №81-11-03-0313 про притягнення до кримінальної відповідальності на той час його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч.3 ст.286 КК України, був накладений арешт на належний йому автомобіль «ВАЗ-2108», державний номер НОМЕР_1. Згідно цієї ж постанови позивач ОСОБА_2 був визнаний цивільним відповідачем. Вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 20 жовтня 2011 року ОСОБА_3 засуджений за ч.3 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з випробувальним строком на 2 роки. Стягнуто із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду 30 000 грн., на користь потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 60 000 грн. кожному. Також у вироку суду зазначено, що у випадку відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для відшкодування спричиненої ним шкоди, обовязок по відшкодуванню цієї шкоди покласти на його батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Проте, на час відкриття виконавчих проваджень в частині виконання цивільних позовів засуджений ОСОБА_3 досяг повноліття і працював на ПрАТ «Азовелектросталь», тому саме він був залучений як боржник. Згідно листа Кальміуського відділу ДВС міста Маріуполя від 05 грудня 2017 року №30847904 з ОСОБА_3 бухгалтерією ТОВ «Метінвест-МРМЗ» на користь стягувачів проводиться утримання із заробітної плати у розмірі 50%. Таким чином, позивач не є боржником, утримання здійснюється з відповідальної особи ОСОБА_3, а тому необхідність в арешті належного йому автомобіля, накладеного в рамках кримінальної справи, відпала. Просив зняти арешт та заборону відчуження, зняття з обліку і перереєстрації в органах ДАЇ транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ-2108», 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вказує, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не було враховано, що набрання відповідачем ОСОБА_3 статусу одноособового боржника стосовно позовів вирішених судом в рамках кримінальної справи, виникло після досягнення ним 30 березня 3012 року повноліття, тому з цього часу були припинені зобовязання батька ОСОБА_2 відповідати за шкоду, що була спричинена неповнолітнім сином, як це було передбачено вироком суду.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України, в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, до утворення апеляційних суддів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суду, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Донецької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, що ухвалив рішення, в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, доводи апеляційної скарги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи Територіального сервісного центру №1441 РСЦ МВС в Донецькій області в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У звязку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив скасувати арешт на автомобіль, який було накладено в рамках кримінальної справи, а законом для розгляду таких справ встановлений інший порядок.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року №6 в редакції від 30 червня 1978 року №5.

Саме така правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року №6-26цс13.

Як вбачається з матеріалів долучених до позовної заяви, постановою слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМУС України в Донецькій області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_4 від 06 травня 2011 року по кримінальній справі №81-11-03-0313 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ч.3 ст.286 КК України, був накладений арешт на належне заявнику ОСОБА_2 майно, у тому числі автомобіль «ВАЗ-2108», державний номер НОМЕР_1.

Зі змісту даної постанови також вбачається, що 22 квітня 2011 року в рамках цієї кримінальної справи ОСОБА_2 був визнаний цивільним відповідачем.

Вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 20 жовтня 2011 року ОСОБА_3 засуджений за ч.3 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з випробувальним строком на 2 роки. Стягнуто із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду 30 000 грн., на користь потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 60 000 грн. кожному. Уразі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для відшкодування спричиненої ним шкоди, обовязок по відшкодуванню цієї шкоди покладено на його батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає вірним висновок суду, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, твердження апелянта щодо розгляду вимог особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, є безпідставними з огляду на те, що зазначений арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі.

У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявити такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. Зокрема, ст.174 КПК України, згідно якої питання про скасування арешту майна на різних стадіях кримінального процесу може вирішуватися слідчим суддею або судом у порядку кримінального судочинства.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, відмова у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування арешту автомобіля та заборони відчуження, є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 наведених висновків суду не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону і підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

ОСОБА_10