Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 311/491/17-ц

провадження № 61-6245 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, Головне територіальне управління юстиції в Запорізькій області, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 1 вересня 2017 року у складі судді Степаненко Ю. А. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, Головне територіальне управління юстиції в Запорізькій області, ОСОБА_5, про продовження строку для прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, визнання договору дарування недійсним, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Запоріжжя помер його батько ОСОБА_6, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

На час смерті батька, він був малолітнім (11 років 9 місяців), у зв'язку з чим був позбавлений можливості самостійно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Його мати зловживала спиртними напоями і не цікавилась його життям, а тому не вчинила відповідних дій по прийняттю спадщини в його інтересах.

У листопаді 2016 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_6, однак отримав письмове роз'яснення за № 672/01-16 від 10 листопада 2016 року про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини, у зв'язку із чим може звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Про те, що квартирою, яка належала батькові, користуються сторонні особи він здогадувався, однак достовірних даних про порушення свого права та осіб, які його порушили не мав, у зв'язку з чим лише у 2010 році звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою .

У березні 2016 року він ознайомився із матеріалами досудового розслідування та дізнався, що зазначена квартира була відчужена

ОСОБА_12 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 на підставі довіреностей, які припинили свою дію.

Посилаючись на наведене просив суд продовжити йому строк на прийняття спадщини після стерті батька - ОСОБА_6; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат житловою площею 28, 3 кв.м, загальною площею 49,9 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 5 липня

2000 року, укладений між ОСОБА_2, що діяв від імені ОСОБА_6 на підставі доручення від 1 липня 2000 року, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 2582; витребувати зазначене нерухоме майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на його користь.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 1 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив

строк для прийняття спадщини після смерті свого батька без поважних причин, оскільки після досягнення ним повноліття у 2006 року і до 20 лютого 2017 року не звертався до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини. Ураховуючи те, що він не на був права на спадкове майно, не є ні власником зазначеної квартири, ні стороною оспорюваного правочину, ні заінтересованою особою, права якої порушені, підстав для задоволення його позовних вимог не убачається.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 1 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, у зв'язку із чим він не має права на спадкове майно та права на оспорення договорів щодо нього і його витребування, є законним та обгрунтованим.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 1 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від

9 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всіх обставин справи та не урахували, що на момент смерті ОСОБА_6 він не мав повної цивільної дієздатності та не міг самостійно реалізувати свої права щодо прийняття спадщини. Його мати недбало ставилась до виконання своїх батьківських обов'язків, зловживала спиртними напоями та була наркозалежною. Про порушення свого права та осіб, які його порушили, він зміг дізнатись лише після ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у березні 2016 року. Зазначені обставини були для нього об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для прийняття спадщини. Вважав, що строк позовної давності ним не пропущено, при цьому відповідачами не заявлено клопотання про його застосування.

Крім того, зазначав, що судами не ураховано, що визначення поважності пропуску строку для прийняття спадщини повинно вирішуватись щодо встановленого законом 6-місячного строку для прийняття спадщини, а не

17-річного. При цьому після смерті батька також залишилось інше спадкове майно, яке ніким не прийнято.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційної скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, яке складалося з квартири АДРЕСА_1.

За цивільним законодавством УРСР, яке було чинним на час смерті ОСОБА_6, коло прав та обов'язків спадкодавця визначалося на час відкриття спадщини, яким згідно зі статтею 525 ЦК УРСР визнавався день смерті спадкодавця.

Відповідно до статей 527, 529 ЦК УРСР ОСОБА_1 був спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька - ОСОБА_6

Згідно з положеннями статей 548, 549, 554 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, щоприйняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

На день смерті ОСОБА_6 позивачу було 11 років, відповідно до положень статті 14 ЦК УРСР угоди від його імені могла укладати його мати, у тому числі, в інтересах сина мала право звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька.

Судами попередніх інстанцій установлено, що після смерті ОСОБА_6 ніхто із спадкоємців не звертався із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини, спадкова справа не заводилась.

ОСОБА_6 до дня своєї смерті проживав один за адресою: АДРЕСА_1, а тому не було осіб, які фактично могли вступили в управління або володіння зазначенимспадковим майном.

З заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, ОСОБА_1 звернувся лише 2 листопада 2016 року, у зв'язку із чим державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області роз'яснено позивачу про пропуск ним строку для прийняття спадщини, та право звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Аналогічна норма міститься у статті 1272 ЦК України (у редакції, чинній на момент подачі позову), згідно положень якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини з часу її відкриття і до досягнення позивачем повноліття (4 жовтня 2006 року), ураховуючи неповнолітній вік позивача на час відкриття спадщини, та не здійснення його законним представником усіх необхідних дій для реалізації його прав на спадщину.

Однак ураховуючи, що після досягнення повноліття та набуття повної цивільної дієздатності у 2006 році, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише у листопаді 2016 року, а з позовом до суду про продовження строку для прийняття спадщини - у лютому 2017 року, зазначаючи при цьому причинами пропуску такого строку лише його неповнолітній вік на час відкриття спадщини та відсутність відомостей про осіб, які порушили його право, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про неповажність зазначених позивачем причин тривалого пропуску строку для прийняття спадщини, з моменту досягнення ним повноліття і до звернення із заявою про прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності визнання поважності причин пропуску лише щодо 6-місячного строку для звернення до суду із заявою про прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки з моменту відкриття спадщини та до звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини пройшло 16 років, однак належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у позивача об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі такої заяви у період з 4 жовтня 2006 року (набуття позивачем повної цивільної дієздатності) по 2 листопада 2016 року (звернення із заявою про прийняття спадщини) не надано. При цьому звернення ОСОБА_1 у 2010 році до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо незаконного відчуження належної на праві власності його покійному батьку квартири, свідчить про обізнаність позивача про порушення його права на спірне спадкове майно та наявність у нього ще у 2010 році можливості подати заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо відсутності у ОСОБА_1 права на спадкове майно у зв'язку із пропуском без поважних причин строку на прийняття спадщини, законним та обгрунтованим є також висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення його вимог про визнання недійсним договору дарування спірного спадкового майна та витребування його з володіння нового власника. При цьому правом на витребування майна з незаконного володіння наділений лише його власник, яким позивач не є.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не було взято до уваги наявність іншого спадкового майна після смерті ОСОБА_6, яке ніким не було прийнято у спадщину, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, оскільки строк на прийняття спадщини установлюється щодо всього спадкового майна, і він, як встановлено судами, пропущений позивачем без поважних причин. При цьому вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом ОСОБА_1 заявляв лише щодо конкретного спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності пропуску позивачем строків позовної давності при зверненні до суду із даним позовом є необґрунтованими, ураховуючи, що судами попередніх інстанцій відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, питання про пропуск позивачем строків позовної давності під час розгляду справи судами попередніх інстанцій не вирішувалось. При цьому строк позовної давності та строк для прийняття спадщини є різними категоріями цивільного права та регулюються різними матеріальними нормами.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 1 вересня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик