справа №176/1614/14-ц
провадження №2/176/25/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2018 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

з участю секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовті Води цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить стягнути із ОСОБА_1, заборгованість по кредитному договору №б/н від 04 березня 2004 року в сумі 26416,17 грн., що складається із тіла кредиту у розмірі 6772,17 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 19644,56 грн.

01 грудня 2017 року позивачем уточнено позовні вимоги та просить стягнути із відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором №б/н від 04 березня 2004 року нарахованих на прострочену заборгованість за період з 30 травня 2011 року по 30 травня 2014 року у розмірі 14444,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 березня 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір б/н від 04 березня 2004 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості.

Отримані відповідачем кредитні кошти, до теперішнього часу не повернуті, а тому, враховуючи, що вказаний вище договір не є розірваним, чи припиненим, відповідно до правових підстав, визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути із відповідача суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності, згідно ст. 257 ЦК України, з 30 травня 2011 року по 30 травня 2014 року.

Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. При цьому, до початку судового засідання, від представника АТ КБ «ПриватБанк» Устіменко В.В., надійшла заява про проведення судового розгляду без її участі.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_3, також подано заяву про проведення судового розгляду без його участі. Разом з тим, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом позовної давності.

Суд, з'ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановила ч. 1 ст. 1049 та ч. 2 ст. 1050 того ж кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та виплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що 04 березня 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір /а.с. 9-10/.

Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Visa Classic Credit №072693 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00% річних, шляхом погашення заборгованості по кредитному ліміту і процентам щомісячними платежами у розмірі 7% від залишку заборгованості по кредитному ліміту на кінець звітного місяця.

Пунктом 1.1. кредитного договору передбачено, що строк дії картки складає два роки. При цьому, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Позивач у своїх вимогах наголошував на тому, що розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту складає 6772,17 грн., при цьому сума заборгованості по відсотками, яку позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, за період з 30 травня 2011 року по 30 травня 2014 року складає 14444,96 грн.

Представник відповідача у своїй заяві просив суд застосувати строки позовної давності за вимогами позивача.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04 березня 2004 року, останній платіж по кредитному зобов'язанню здійснений відповідачем 30 грудня 2010 року /а.с. 6-8/.

Перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій відповідача про визнання свого боргу не переривався.

Строки позовної давності за даним кредитним зобов'язанням слід рахувати на підставі ст. 257 ЦК України, згідно із якою, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас, позивач звернувсь до суду з даним позовом лише 10 червня 2014 року, тобто після закінчення строку передбаченого законодавством.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 2 ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік).

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно п. 31 Постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", та відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року "Про окремі питання застосування строків позовної давності" суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

Одночасно роз'яснено положення частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України, що "позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності."

Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності.

Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин.

На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 289ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Павловська