Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 695/1144/15-ц

провадження № 61-253св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року у складі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі - СТОВ «Прогрес») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки та стягнення збитків.

На обґрунтування позову зазначено, що 02 грудня 2009 року між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,8058 га строком на 5 років до 31 грудня 2014 року. Вказана земельна ділянка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР № 026209 належить ОСОБА_1 та розташована в адміністративних межах Богуславецької сільської ради Золотоніського р-ну. Земельну ділянку ОСОБА_1 товариством орендовано в загальному масиві (полем) разом із земельними ділянками інших власників без установлення меж для кожної окремої земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками. На підставі наказу директора СТОВ «Прогрес» від 20 серпня 2014 року про затвердження плану розміщення сільськогосподарських культур під урожай 2015 року, поле № 4, на якому розміщена земельна ділянка ОСОБА_1, восени 2014 року було засіяно озимою пшеницею.

Посилаючись на пункт 8 договору оренди землі, згідно якого передбачено, що після закінчення дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк, позивач просив визнати за СТОВ «Прогрес» право на поновлення і продовження терміну дії договору оренди землі на той самий строк та на тих же умовах; визнати поновленим і продовженим термін дії договору оренди землі; визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі; зобов'язати ОСОБА_1 підписати (укласти) і зареєструвати у встановленому законом порядку додаткову угоду до договору оренди землі.

Крім того, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 22 278 грн 71 коп. та упущену вигоду у розмірі 66 404 грн 45 коп., посилаючись на те, що ОСОБА_1 самовільно знищив посіви озимої пшениці на полі площею 3,3079 га, у тому числі й на земельній ділянці площею 2,8058 га, яка належить йому. Затрати на посів 1 га становлять 6 735 грн (посів 3,3079 га - 22 278 грн 71 коп.), а очікуваний урожай від реалізації зерна озимої пшениці із площі 3,3079 га становить 66 404 грн 45 коп., що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на підставі статей 22, 1166 ЦК України.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року (у складі ОСОБА_5) позов СТОВ «Прогрес» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь СТОВ «Прогрес» збитки у розмірі 22 278 грн 71 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що попередження (лист-повідомлення) орендодавця ОСОБА_1 про відмову від продовження дії договору від 02 грудня 2009 року мало місце 30 червня 2014 року та протягом місяця після закінчення його дії до 31 січня 2015 року між орендарем та орендодавцем додаткова угода укладена не була. Таким чином, відсутні підстави для реалізації переважного права СТОВ «Прогрес» для поновлення договору оренди землі на новий строк. Актом обстеження земельної ділянки від 07 травня 2015 року № 7 виявлено переорання посівів озимої пшениці на загальній площі 3,3079 га, що є більшою від належної ОСОБА_1 земельної ділянки, площа якої становить 2,8058 га. Затрати на посів 1 га озимої пшениці складають 6 735 грн., а затрати на посів 3,3079 га - 22 278 грн 71 коп, тому позов в частині реальних затрат на посів озимої пшениці, який відбувся восени 2014 року в період дії договору оренди землі, підлягає до задоволення, оскільки земельна ділянка ОСОБА_1 не була визначена в натурі (на місцевості) та не передані фактично межові знаки на зберігання власнику земельної ділянки, використовувалася СТОВ «Прогрес» в загальному масиві із земельними ділянками інших власників; знищення посівів ОСОБА_1 мало місце на площі 3,3079 га, що є значно більшою, ніж належна йому земельна ділянка (2,8058 га). Вимоги про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача упущеної вигоди задоволенню не підлягають задоволенню внаслідок недоведеності вимог в цій частині та не підтвердження їх доказами.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині стягнення із ОСОБА_1 збитків у розмірі 22 278 грн 71 коп. та судових витрат у розмірі 221 грн 75 коп. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 правомірно використав свою земельну ділянку після припинення договору оренди землі, у його діях щодо оброблення землі та знищення самовільного посіву СТОВ «Прогрес» озимої пшениці відсутній склад цивільного правопорушення щодо завдання шкоди. Надані позивачем докази на підтвердження вказаних вимог не містять даних про розмір витрат на підготовку земельної ділянки та упущеної вигоди. Крім того, відшкодування таких витрат після закінчення строку дії договору не передбачено законом та договором.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, СТОВ «Прогрес» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою скасування оскаржуваного судового рішення заявник вказує те, що посів озимої пшениці здійснено восени 2014 року в період дії договору оренди землі. Крім того, земельну ділянку ОСОБА_1 засіяно в загальному масиві (полем) разом із земельними ділянками інших власників без установлення меж для кожної окремої земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками; відповідач знищив посіви пшениці на площі, що перевищує розмір його земельної ділянки.

03 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 02 грудня 2009 року між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,8058 га строком на 5 років до 31 грудня 2014 року. Вказана земельна ділянка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР № 026209 належить ОСОБА_1 та розташована в адміністративних межах Богуславецької сільської ради Золотоніського р-ну.

За змістом частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Встановлено, що визначення меж земельної ділянки ОСОБА_1 на місцевості із передачею межових знаків на його зберігання відбулося лише 08 вересня 2015 року. Обробіток ОСОБА_1 землі площею 3,3079 га мав місце навесні 2015 року, тобто до визначення меж його земельної ділянки в натурі.

Враховуючи те, що на момент вчинення ОСОБА_1 дій, внаслідок яких знищено посів озимої пшениці СТОВ «Прогрес» на площі землі 3,3079 га, ОСОБА_1 не мав документів, якими визначалася конфігурація його земельної ділянки, поворотні точки меж та лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, а також визначення цих меж в натурі, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій ОСОБА_1 щодо самовільного обробітку земельної ділянки площею 3,3079 га.

Крім того, ОСОБА_1 після закінчення договору оренди землі оброблено земельну ділянку площею 3,3079 га, що є більшою від належної ОСОБА_1 земельної ділянки, площа якої становить 2,8058 га.

Встановивши із наданих доказів на підтвердження витрат на обробіток землі, які судами оцінено за вимогами належності, допустимості та достатності, зокрема із довідки понесених витрат, копії накладних на дизпаливо, акта про використання мінеральних, органічних добрив, накладних на добрива, картки-рахунку на добрива, акта про використання добрив, картки-рахунку, акта витрат на насіння, накладної на зерно пшениці, видаткових накладних на добрива, розмір завданих СТОВ «Прогрес» збитків, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності підстав відшкодування шкоди, завданої знищенням посіву озимої пшениці.

Нова оцінка вказаних доказів виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Відшкодування збитків, завданих внаслідок знищення посіву пшениці, заявлено позивачем не на підставі договірних положень, а на підставі норм ЦК України про деліктну відповідальність, а тому не можна погодитися із висновком апеляційного суду про те, що відшкодування таких витрат після закінчення строку дії договору не передбачено законом та договором.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик