Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 752/7086/17

провадження № 61-7619св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у складі судді Шумко А. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року у складі суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про призначення щомісячної виплати аліментів ОСОБА_6 своїй сестрі ОСОБА_4, або її дочкам, якщо виникне така потреба (необхідність), для догляду, або найму для догляду, починаючи з моменту відмови відповідача від свого синівського обов'язку з 22 січня 2017 року і до смерті батька ОСОБА_7 в розмірі поточної мінімальної заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що потреба у призначенні аліментів виникла у зв'язку з тим, що у зв'язку з хворобою його дружини ОСОБА_4, виникла необхідність у догляді за її батьком ОСОБА_7, який проживає в їх сім'ї, а відповідач, рідний брат його дружини, відмовився у наданні такої допомоги.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу відхилено, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року залишено без змін.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якійпросив скасувати оскаржені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. ОСОБА_4 посилається на порушення судами норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказує на те, що суд мав визначити, чи осудним є вчинок ОСОБА_5

Колегія суддів відхиляє доводи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали) позовна заява подається у письмовій формі та повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Суд встановив, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на користь своєї дружини, або її дочок, з її рідного брата ОСОБА_6 для догляду, або найму для догляду за батьком ОСОБА_7

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року, у зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам, передбаченим статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали), залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків, оскільки у позовній заяві не наведено обґрунтування позовних вимог з посиланням на докази, які підтверджують кожну обставину.

Крім того, у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду в інтересах своєї дружини, йому необхідно було надати докази на підтвердження своїх повноважень діяти від імені ОСОБА_4

Тлумачення статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали) свідчить, що провадження у цивільній справі відкривається якщо позовна заява подана та оформлена, в порядку встановленому процесуальним законодавством.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року, ОСОБА_4 16 травня 2017 року надіслав до суду заяву про усунення недоліків, проте всіх недоліків не усунув.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, визнаючи заяву неподаною, обґрунтовано вважав, що ОСОБА_4 у наданий йому строк недоліків заяви, яка не відповідала вимогам статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали), не усунув.

Вимоги суду, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, відповідають положенням статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали), оскільки згідно пункту шостого частини другої статті 119 ЦПК України (у редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали) позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені ухвали постановлені без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель