Справа № 697/2030/17
Провадження № 2/697/44/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Русакова Г.С.

за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі цивільну справу, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяною дорожно-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяною дорожно-транспортною пригодою. При цьому, посилається на те, що 30 грудня 2014 року нею на праві власності був зареєстрований автомобіль НОМЕР_1, 1998 рок випуску, зеленого кольору, кузов НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.12.2014 року.

Оскільки позивач не має права на управління автомобілем, вона довірила управління її автомобілем своєму знайомому ОСОБА_4, передала йому технічний паспорт на вказаний автомобіль, що не суперечить вимогам п. 2.2. правил дорожнього руху України та дає право пред'явнику технічного паспорта автомобіля користуватися останнім в відсутність власника автомобіля. Навесні 2015 року між нею та ОСОБА_4 відбулася усна домовленість, що вона продасть йому свій автомобіль НОМЕР_1, як тільки він зможе виплатити їй обумовлену суму, договір купівлі-продажу автомобіля не був оформлений, автомобіль перебував у його власності, а ОСОБА_4 разом з нею користувався автомобілем.

12 вересня 2015 року ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_5 повідомили її про те, що належний їй автомобіль попав в дорожньо-транспортну пригоду, був розбитий, непридатний до експлуатації, а винний в дорожньо-транспортній пригоді невідомий їй ОСОБА_3, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вина ОСОБА_3 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 12.09.2015 року. Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2015 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності. ОСОБА_3 самовільно, без дозволу особи, в управлінні якої знаходився автомобіль, сів за кермо не маючи технічного паспорта на автомобіль та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого автомобілю, що їй належить завдано технічних пошкоджень. Відповідно до аналітичного висновку про визначення вартості матеріальних збитків внаслідок пошкоджень, завданих при дорожньо-транспортній пригоді 12.09.2015 року, скоєній ОСОБА_3, матеріальні збитки складають 104700,00 грн.. Крім того позивачу завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з пошкодженням автомобіля. А тому просить суд постановити рішення яким стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 104700,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати.

В судове засідання позивач не з'явилася свої інтереси доручила представляти представнику за дорученням ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, свої інтереси доручив представляти представнику за дорученням ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився надіслав телефонограму про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та посилаючись на матеріали заперечення просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особамає право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 30 грудня 2014 року автомобіль НОМЕР_1 ,1998 рок випуску, зеленого кольору, НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.12.2014 року на праві власності належав позивачці по справі ОСОБА_2.( а.с.10)

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалось сторонами в судовому засіданні навесні 2015 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була укладена усна домовленість відповідно до якої ОСОБА_2 продала свій автомобіль та передала документи на нього ОСОБА_4 За який ОСОБА_4 сплатив їй половину вартості автомобіля, а саме 3000,00 доларів США , тобто фактично уклали цивільно-правову угоду.

12 .09.2015 р. о 03год. 00 хв. в с. Пекарі Канівського району Черкаської області, ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, в порушення вимог п.п. 12.1, Правил дорожнього руху здійснив наїзд на дорожню огорожу, електроопору № 33 в результаті чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Винна ОСОБА_3 у вчиненні ДТП підтверджується постановою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2015 року (а.с. 11).

З довідки № 31/23/45-3503і від 27.04.2017 року виданої Регіональним сервісним центром в Черкаській області Територіальним сервісним центром № 7145 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру МВС за ОСОБА_2 значився автомобіль НОМЕР_2,1998 року випуску, зеленого кольору, НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.12.2014 року. 29.05.2015 року вищезазначений автомобіль знято з обліку для реалізації по дорученню у ВРЕР-2 м. Запоріжжя та 01.10.2015 року переоформлено по довідці - рахунку на іншу особу. Тобто станом на момент звернення до суду ОСОБА_2 не являється власником вищезазначеного автомобіля.

Також нічим не підтверджується і факт та розмір завданої матеріальної шкоди ОСОБА_2 та її розмір, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами, відповідно до ст.22 ЦК України не встановлено витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За матеріалами справи факт шкоди та розмір встановити не можливо через наявні суперечності в письмових доказах.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано аналітичний висновок про визначення вартості збитків внаслідок пошкоджень завданих при ДТП, автомобілю OPELOMEGA,1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6, складений ПП «Інформаційно-консультаційний центр», відповідно до якого вбачається, що вартість матеріальних збитків внаслідок пошкоджень завданих при ДТП вказаному автомобілю, складає станом на вересень-жовтень 2015 року - 104700,00 гривень ( а.с. 17-24).

Відповідно до аналітичного висновку про визначення вартості легкового автомобіля OPELOMEGA, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6, вартість легкового автомобіля станом на вересень - жовтень 2015 року складає 119900,00 грн. ( а.с.25-27).

Проте, допитаний в судовому засіданні експерт, який складав аналітичний висновок, підтвердив той факт, що він дослідження проводив у 2017 році по фотознімках, які надав йому замовник, яким був ОСОБА_4 (фактичний власник автомобілю), а не позивач по справі ОСОБА_2 та акту про пошкодження авто при ДТП від 14.09.2015 року, складеним ФОП « БОН АВТО» при доставці вказаного авто на СТО. Самого автомобілю він не бачив. Крім того пояснив, що розрахунок вартості матеріальних збитків внаслідок пошкоджень завданих при ДТП проводився на підставі методичного підходу, що базується на зіставленні цін продажу подібного майна та не відображає реальних ушкоджень автомобіля. Твердження викладені в аналітичному висновку є допустимими.

Також судом в якості доказів не беруться до уваги фотоматеріали викладені в Аналітичному висновку, що були надані зацікавленою особою ОСОБА_4, оскільки по них не можна ідентифікувати автомобіль. Фотографії не містять ані посилань на технічні номери транспортного засобу, ані зображення державного реєстраційного номеру, які б дозволяли б стверджувати, що Аналітичний висновок розроблявся відносно саме того транспортного засобу якому відповідач ніби завдав шкоди.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд вважає, що ОСОБА_2 неправомірно висуває позовні вимоги по відшкодуванню їй матеріальної та моральної шкоди до відповідача по справі внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску, оскільки по матеріалам цивільної справи не вбачається, що вона на момент подачі позову до суду має на вказаний автомобіль законне право власності чи користування. Законне право вимагати відшкодування матеріальної шкоди має власник автомобіля або його законний користувач.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є власником вказаного автомобіля, оскільки 25.09.2015 року вона зняла з обліку вказаний вище автомобіль для реалізації по дорученню у ВРЕР-2 м Запоріжжя та 01.10.2015 року переоформлено по довідці-рахунку на іншу особу( а.с.8).

Крім того позивач вказує, що відповідач незаконно заволодів транспортним засобом, проте доказів, які б підтвердили дану обставину не надає. Крім того на момент ДТП ОСОБА_2 даним автомобілем фактично не володіла, оскільки вона передала його ОСОБА_4, що було підтверджено в судовому засіданні.

Діючим цивільно-процесуальним законодавством України не передбачена можливість заміни неналежного позивача на належного позивача по позовним вимогам. Суд вважає, що ОСОБА_2 не має право вимагати відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди відповідачем по справі. Суд діє відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Крім того, вимоги про відшкодування моральної шкоди згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України з боку подавача позову залишились недоведеними.

Оскільки позивач ОСОБА_2 неправомірно пред'являє позовні вимоги до відповідача внаслідок пошкодження автомобіля, то на користь вказаного позивача з відповідача не підлягають стягненню судові витрати по справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, позивачкою належними та допустимими доказами не доведено причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та порушенням прав позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1187, ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 259, 265,268, 273, 354 , суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяною дорожно-транспортною пригодою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.02.2018 року.

Головуючий підпис Г.С. Русаков

з оригіналом згідно: оригінал зберігається при матеріалах справи № 697/2030/17

Головуючий Г . С . Русаков