Справа № 195/1875/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

26.03.2018 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кондус Л.А., при секретарі - Музичук В.В., за участю: представника позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 28.10.2016 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В її будинку також прописані ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Також в даному будинку окрім неї та ОСОБА_3 проживає без реєстрації відповідач ОСОБА_2, яка проживала там до укладання договору за погодженням з ОСОБА_3

Після укладання договору дарування вона попросила ОСОБА_2 виселитися до своєї оселі, що розташована в тому ж селі на АДРЕСА_2, однак вона цього робити не збирається.

Позивач зазначає, що через те, що ОСОБА_5 проживає в її будинку, між ними постійно виникають конфліктні ситуації. Так ОСОБА_5 застосовує насильство проти неї та ОСОБА_3, ображає її та інших осіб, через що вона була неодноразово викликана до поліції та з нею була проведена профілактична бесіда. На її вимоги виселитися відповідач не бажає реагувати та добровільно покидати житло не хоче.

Позивач також зазначає, що через постійні конфліктні ситуації вона була вимушена переїхати жити до батьків чоловіка в м. Дніпро.

Умови проживання, у яких вона опинилася через дії відповідача, є незадовільними, тобто вона, син та чоловік проживають у двокімнатній квартирі разом з ще двома людьми.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Виселення відповідача не порушить її право на житло, так як у неї є своє житло придатне для проживання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, свою позицію відповідач виклала у письмовому відзиві на позовну заяву, яку підтримала у судовому засіданні.

У будинку, який належав при житті її покійному батькові, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, вона мешкає близько трьох останніх років із своїми синами, один з яких є неповнолітнім. Дане домоволодіння було оформлене ОСОБА_3 у спадщину після смерті чоловіка. Її особисті стосунки із матір'ю є складними ще з її дитинства, фактично вона виховувалась бабусею та дідусем, мати постійно вживала алкоголь, вела непристойний спосіб життя, тому із нею вона майже не спілкувалась, та на теперішній час її спосіб життя не змінився, вони часто з нею сварилася, тому даний позов є наслідком підбурення матір'ю її сестри ОСОБА_1 на звернення до суду.

Прямих конфліктів із позивачкою у неї з будь-яких питань ніколи не виникало та не було, лише із їхньою матір'ю ОСОБА_3, на виклики якої приїздила міліція.

Відповідач також зазначає, що вона дійсно має на праві власності житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, де вона зареєстрована, але воно не є придатним для проживання, бо відключене від газопостачання.

Відповідачка, яка у відзиві заявляла клопотання про допит свідка ОСОБА_6, під час розгляду справи по суті не наполягала на допиті даного свідка в судовому засіданні. З'ясувавши, які саме обставини може підтвердити даний свідок, суд вирішив недоцільним допит свідка ОСОБА_6 під час розгляду справи по суті.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши представника позивача та відповідача, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.

Судом встановлено наступне - ОСОБА_3, була власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

28.10.2016 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за вищевказаною адресою, що підтверджується доданими до матеріалів справи Договором дарування житлового будинку та Договором дарування земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Ю.В., зареєстрованих в реєстрі за № 631, № 632.

Право власності позивача на вказаний житловий будинок та земельну ділянку підтверджується також Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 72027457, № 72028494 від 02.11.2016 р.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи за вих. № 1243 від 17.11.16 р., виданої виконкомом Володимирівської сільської ради Томаківського району, вбачається, що в належному позивачу житловому будинку зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що в даному будинку проживає без реєстрації відповідач ОСОБА_2, яка проживала там до укладання договору дарування житлового будинку, за погодженням з ОСОБА_3

Відповідач у судовому засіданні не заперечує щодо факту проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації та визнала той факт, що вона не має права власності на вказаний житловий будинок.

Судом встановлено, що відповідач дійсно зареєстрована за іншою адресою, а саме у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 22.01.2018 р. вих. № 05-18/26-ВС, виданою виконкомом Томаківської селищної ради Томаківського району, доданою до матеріалів справи самим відповідачем, а також довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 20.12.2017 р., наданої на запит суду.

Тобто з матеріалів справи суд вбачає, що відповідач є зареєстрованою у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 і за нею зареєстровано право власності на вказаний будинок, що підтверджується доданою до справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 106235706 від 05.12.2017 р., тобто відповідач має встановлене місце проживання, права власності або права користування за відповідачем на житловий будинок АДРЕСА_1 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України, ст. 383 ЦК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, ч.2 ст.247, 258-259, 265 ЦПК України, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 прож. за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_2 прож. за адресою: АДРЕСА_2, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_1 на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29.03.2018 року.

Суддя: Л. А. Кондус