Постанова

Іменем України

29 березня 2018 року

м. Київ

справа № 389/1459/16-ц

провадження № 61-4864св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - орган опіки та піклування Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Кіселика С. А., від 28 листопада 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що вона є бабусею неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з народження проживає разом з нею. Вона піклується про дитину, займається її вихованням та утриманням. Батьки ОСОБА_8: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проживають кожен окремо, з дитиною не спілкуються, її життям не цікавляться, не дбають про її розвиток та виховання, від утримання дитини ухиляються. Відповідачі не піклуються про фізичний та духовний розвиток своєї дочки, її навчанням, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу тощо. Фактично батьки дитини переклали на неї виконання своїх батьківських обов'язків, тривалий час свідомо нехтують ними, самоусунулися від виховання та розвитку дитини.

Ураховуючи викладене,ОСОБА_4 просила суд: позбавити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої дочки, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн з кожного щомісяця але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Заочним рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Берднікової Г. В. від 20 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, позбавлено батьківських прав відносно їх малолітньої дитини, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року, розпочавши стягнення з 07 червня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року, розпочавши стягнення з 07 червня 2016 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Роз'яснено відповідачам, що відповідно до статті 169 СК України батьки позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Крім цього, орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про дитину, не беруть участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідачів на утримання дочки, суд врахував обставини, передбачені статтями 182 - 184 СК України, та відсутність даних стосовно незадовільного стану здоров'я чи матеріального становища відповідачів або знаходження на їх утриманні інших осіб.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково.

Заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2017 року в частині позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_7 аліментів на утримання дитини залишено без змін.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції тавідмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_7батьківських прав, виходив із того, що матеріали справи не містять належних, допустимих та беззаперечних доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків після припинення сімейних відносин з ОСОБА_6, тобто з серпня 2012 року, його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками в розумінні пункту 2 частини першої статті 164 СК України.

Раніше до ОСОБА_7 не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дочки. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_7 понад три роки не піклувався про дитину, не бачив її та не виявляв бажання таких побачень, ніяких витрат на утримання дитини не несе. Доказів на підтвердження доводів про те, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною, або спростування позовних вимог, ОСОБА_7 суду не надав.

При цьому на даний час у провадженні Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, Знам'янський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

У лютому 2018 року Знам'янська районна державна адміністрація Кіровоградської області в особі органу опіки та піклуванняподала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що підтримує рішення суду першої інстанції, яке частково скасовано апеляційним судом.

16 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першоюстатті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частиною першою статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд встановив, щоОСОБА_8, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ЇЇ батьками згідно з свідоцтвом про народження дитини є: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_9

ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 18 червня 2010 року, післяшлюбне прізвище ОСОБА_9 - ОСОБА_7.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано.

З народження ОСОБА_8 проживає з бабою, ОСОБА_4

За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Суд встановив, що ОСОБА_7 з народження дочки піклувався про неї, спілкувався та утримував її. Після розірвання шлюбу він проживає в іншому населеному пункті. Після розлучення з ОСОБА_6, він цікавився дочкою, передавав їй речі. Відвідувати дитину за місцем її проживання не міг через матеріальні труднощі, оскільки не мав роботи та заробітку. Пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 212 - 214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк