КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1406/2018 Суддя-доповідач Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Фірма Альтфатер Київ» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у складі судді Шкірай М.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Фірма Альтфатер Київ», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, збільшивши обсяг позовних вимог в ході судового розгляду, в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» на його користь суму різниці в розмірі 13 509 грн. 16 коп., а також стягнути з Дочірнього підприємства «Альтфатер Київ» розмір матеріального збитку фактично понесених витрат на відновлення автомобіля у розмірі 14 169 грн. 68 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 жовтня 2015 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ДП «Альтфатер Київ» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/8817213, відповідно умов якого ПрАТ «СК «Уніка» є страховиком транспортного засобу «MERCEDES BENZ 2624L» (реєстраційний номер НОМЕР_1).

31 травня 2016 року о 00:20 год. водій ОСОБА_4, який працює в ДП «Альтфатер Київ», керуючи автомобілем «MERCEDES BENZ 2624L» (реєстраційний номер НОМЕР_1), який належить вказаному підприємству, рухаючись в місті Києві по вулиці Солом'янській, 15-А, порушив вимоги п.10.9 ПДР, а саме, рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI LANCER» (реєстраційний номер НОМЕР_2), в результаті чого останній отримав механічні пошкодження.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Альтфатер Київ» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріального збитку у розмірі 14 169 грн. 68 коп. та судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, відмовлено.

В апеляційній скарзі Дочірнього підприємства «Альтфатер Київ» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з Дочірнього підприємства «Альтфатер Київ» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 000 грн. в розмірі франшизи, передбаченої договором страхування, а в іншій частині позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність дій відповідача, що потягли пошкодження автомобіля, встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а тому майнова шкода, завдана власнику пошкодженого транспортного засобу, підлягає відшкодуванню.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 31 травня 2016 року о 00 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Mercedes Benz 2624 L», (д/з НОМЕР_1) та рухаючись в м.Київ по вулиці Солом'янській, 15А, порушив п.10.9 ПДР, а саме, рухаючись заднім ходом не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» (д/з НОМЕР_2), в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року у справі №760/10038/16-п встановлено вищевказані обставини і ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України.

Зважаючи на те, що протиправність дій відповідача, що потягли пошкодження автомобіля, встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення (ч.4 ст.82 ЦПК України), майнова шкода, завдана власникам пошкоджених транспортних засобів, підлягає відшкодуванню.

Встановлено, що ОСОБА_4 на час настання дорожньо-транспортної пригоди працював водієм в Дочірньому підприємстві «Фірма Альтфатер Київ».

Між Дочірнім підприємством «Фірма Альтфатер Київ» та ПрАТ «СК «УНІКА» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АІ/8817213 від 15.10.2015р. і за даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль «Mercedes Benz 2624 L» д/з НОМЕР_3 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., а також розмір франшизи в розмірі 1 000 грн.

Зі звіту №2-ф/16 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» (державний номер НОМЕР_2), вбачається, що матеріальний збиток станом на 14.09.2016 року склав 47 371 грн. 89 коп.

Проте, відповідно до фактично понесених витрат та документів, що їх підтверджують, а саме, Рахунку №ПР-245 від 03.04.2017 року та Акту виконаних робіт №БН- 009282 від 03.04.2017 року розмір фактичних витрат склав 55 302 грн., яка складається з вартості робіт - 16 066 грн.. вартості матеріалів - 5 800 грн. та вартості складових - 33 436 грн.

Відповідно до страхового акту №00194604 від 22.07.2016 року ОСОБА_3 сплачено страхове відшкодування у розмірі 26 623 грн. 16 коп.

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про Практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування збитків повинно здійснюватися винною особою відповідно до реальної вартості втраченого майна.

З врахуванням викладеного, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Фірма Альтфатер Київ» матеріального збитку фактично понесених витрат на відновлення автомобіля у розмірі 14 169 грн. 68 коп.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою страховим відшкодуванням.

Вимоги вказаної статті регламентують стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою страховим відшкодуванням з винної особи, а тому вимога щодо стягнення такої різниці зі страховика не ґрунтується на законі.

За таких обстави позов в частині вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» підлягав залишенню без задоволення.

Також суд вірно вказав, що встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими частково обґрунтовуються вимоги позивача, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Фірма Альтфатер Київ» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: