АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1779/18 Справа № 195/1389/17 Головуючий у 1 й інстанції - Кондус Л. А. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н від 25 липня 2007 року, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, станом на 31 травня 2017 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість в розмірі 49865,15 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 липня 2007 року в розмірі 49865,15 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права і на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, через неповне їх з'ясування.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 629, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 25 липня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, що складається із Заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою», копії яких додано позивачем до матеріалів справи.

Згідно умов вищевказаного договору відповідач отримала кредит в розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У відповідності до ст. ст. 526, 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, у ОСОБА_2 станом на 31 травня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 49865,15 грн., з яких:

- 2407,43 грн. - заборгованість за кредитом;

- 40882,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3963,02 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2362,63 грн. - штраф (процентна складова).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в ході судового засідання заявила про застосування наслідків спливу строку позовної давності та надала пояснення, відповідно до яких вона зазначила, що останній платіж нею було проведено 25 грудня 2013 року.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 266 ЦК України, після спливу позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції враховував той факт, що строк дії картки закінчився у липні 2013 року, належних доказів на подальше її використання та проплату кредитних коштів відповідачем банк не надав та дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування строку позовної давності, як до основної вимоги про стягнення заборгованості, так і до додаткових щодо стягнення пені, відсотків та штрафних санкцій.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на положення ст. 264 ЦК України, відповідно до якої, якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею боргу, то перебіг позовною давності переривається, зазначаючи при цьому, що ОСОБА_2 було здійснено поплати в січні 2014 року в розмірі 9,87 грн., в лютому 2014 року в розмірі 13,30 грн. та в квітні 2015 року в розмірі 3,81 грн.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки позивачем не було надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх в розумінні ст. ст. 76 - 80 ЦПК України доказів, що вказані платежі здійснені саме ОСОБА_2, так як сама вона зазначила, що перестала вносити платежі за кредитним договором №б/н від 25 липня 2007 року ще в грудні 2013., в той час як банк звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості лише в вересні 2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Окрім цього, спірним є розмір самого тіла кредиту, оскільки відповідно до Заяви ОСОБА_2 отримала картку із встановленим лімітом в розмірі 3600,00 грн., а згідно змісту позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», останній нараховував заборгованість на суму в розмірі 4400,00 грн.

Доказів на отримання відповідачем суми в розмірі 4400,00 грн. матеріали справи, також, не містять.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі М6-14цс14 (далі постанова), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі сплавом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова