27 березня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Панченко О.М.
при секретарі Полярній М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Києва Київська міська рада, третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визначення ідеальних часток в спільній сумісній власності, -
Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визначення ідеальних часток в спільній сумісній власності. Мотивували вимоги позову тим, що на підставі наказу начальника Відділу Державної Служби охорони при Ватутінському РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.07.1995 року №258 за погодженням з заступником Голови Ватутінської райради м. Києва позивачу по справі ОСОБА_1 було видано ордер №2 на право зайняття житлового приміщення в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, а саме квартири АДРЕСА_1. Згідно Розпорядження Деснянської РДА в м. Києві за №317 від 12.03.2007 року, керуючись Положенням про порядок надання службових жилих приміщень та користування ними в Українській РСР, затвердженим Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 «Про службові жилі приміщення», а також Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 04.11.1997 року №1774 «Про вдосконалення порядку вирішення житлових питань громадян, які проживають в службових жилих приміщень», враховуючи клопотання Управління Державної служби охорони Головного Управління МВС України в м. Києві та пропозиції районної житлової комісії (протокол №7 від 01.03.07, п. 2.1) було вирішено: «виключити із числа службових жилих приміщень Управління Державної служби охорони двокімнатну квартиру №14 житловою площею 29,40 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1 та переоформити договір найму на цю квартиру з ОСОБА_1, склад сім»ї якого: він, дружина ОСОБА_2, мати дружини - ОСОБА_4, дочка ОСОБА_3». З моменту видачі ордеру, тобто з 1995 року і по сьогоднішній день позивачі фактично мешкають в даній квартирі, підтвердженням чого є довідка КК «Центр комунального сервісу» від 15.02.2017 року. Не дивлячись на тривале їх проживання в цій квартирі, тимчасовий ордер не дає підстав для приватизації квартири або укладення договору найму житлового приміщення. Позивач ОСОБА_2 звернулася до Деснянської РДА з проханням заміни тимчасового ордеру №2 від 10.07.1995 року на право зайняття житлового приміщення за вказаною вище адресою у відповідь на що отримала листа від 21.06.2016 оку №102-102/Т-882-2628 де Деснянська РДА відмовила у заміні вказаного ордеру в зв»язку з відсутністю правових підстав для такої заміни. Оскільки вони відкрито та безперервно володіли спірною квартирою починаючи з 1995 року, сплачували кошти за житлово-комунальні послуги, виконували всі обов»язки по належному її утриманню, вони звернулися до суду за захистом свого порушеного права і рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2017 року за ними було визнано право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1. Проте зареєструвати у встановлений законодавством спосіб квартиру вони не мають можливості. 03.11.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в зв»язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, в поданому ними судовому рішенні не визначено частки позивачів в праві власності на квартиру. В зв»язку з викладеним вище, вони були вимушені звернутися з позовом до суду, просили визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1, визнати право власності на 1/3 частку квартири за кожним з позивачів.
В судове засідання позивачі та представник позивача ОСОБА_2 не з»явилися, подали до суду письмову заяву в якій підтримали вимоги позову в повному обсязі та просили суд про їх задоволення. Не заперечували проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача по справі та представник третьої особи в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суду не повідомили, належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, на підставі наказу начальника Відділу Державної Служби охорони при Ватутінському РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.07.1995 року №258 за погодженням з заступником Голови Ватутінської райради м. Києва позивачу по справі ОСОБА_1 було видано ордер №2 на право зайняття житлового приміщення в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, а саме квартири АДРЕСА_1.
Згідно Розпорядження Деснянської РДА в м. Києві за №317 від 12.03.2007 року, керуючись Положенням про порядок надання службових жилих приміщень та користування ними в Українській РСР, затвердженим Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 «Про службові жилі приміщення», а також Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 04.11.1997 року №1774 «Про вдосконалення порядку вирішення житлових питань громадян, які проживають в службових жилих приміщень», враховуючи клопотання Управління Державної служби охорони Головного Управління МВС України в м. Києві та пропозиції районної житлової комісії (протокол №7 від 01.03.07, п. 2.1) було вирішено: «виключити із числа службових жилих приміщень Управління Державної служби охорони двокімнатну квартиру №14 житловою площею 29,40 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1 та переоформити договір найму на цю квартиру з ОСОБА_1, склад сім»ї якого: він, дружина ОСОБА_2, мати дружини - ОСОБА_4, дочка ОСОБА_3».
З моменту видачі ордеру, тобто з 1995 року і по сьогоднішній день позивачі фактично мешкають в даній квартирі, підтвердженням чого є довідка КК «Центр комунального сервісу» від 15.02.2017 року. Не дивлячись на тривале їх проживання в цій квартирі, тимчасовий ордер не дає підстав для приватизації квартири або укладення договору найму житлового приміщення. Позивач ОСОБА_2 звернулася до Деснянської РДА з проханням заміни тимчасового ордеру №2 від 10.07.1995 року на право зайняття житлового приміщення за вказаною вище адресою у відповідь на що отримала листа від 21.06.2016 оку №102-102/Т-882-2628 де Деснянська РДА відмовила у заміні вказаного ордеру в зв»язку з відсутністю правових підстав для такої заміни.
Оскільки позивачі відкрито та безперервно володіють спірною квартирою починаючи з 1995 року, сплачують кошти за житлово-комунальні послуги, виконують всі обов»язки по належному її утриманню, вони звернулися до суду за захистом свого порушеного права з позовними вимогами про визнання права власності на квартиру.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2017 року за позивачами у справі було визнано право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1. Проте зареєструвати у встановлений законодавством спосіб квартиру вони не мають можливості. 03.11.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в зв»язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, в поданому ними судовому рішенні не визначено частки позивачів в праві власності на квартиру. В зв»язку з викладеним вище, вони були вимушені звернутися з позовом до суду, просили визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1, визнати право власності на 1/3 частку квартири за кожним з позивачів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За правилами ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважється, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи викладене у суду є законні підстави для визначення часток позивачів в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнання за кожним з них права власності на 1/3 частку вказаної вище квартири.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 355, 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2,4, 5, 80,81, 263, 280-282 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя