РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 06 жовтня 2004 року померла ОСОБА_4, яка мешкала та була зареєстрована за адресою: бул. ЦентральнийАДРЕСА_1 м. Запоріжжя.

01 жовтня 2003 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 01 жовтня 2003 року за реєстровим № 2-3252, згідно до якого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Черкаси, що мешкала в м. Запоріжжі, бул. ЦентральнийАДРЕСА_2, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, та на що за законом вона буде мати право, заповідала позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному.

При житті ОСОБА_4 належала квартира № 5 у будинку № 13 по бул. Центральному в м. Запоріжжя, з якої: 1/2 частка квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва № 714 про право власності на житло, та 1/2 частка, що належала чоловіку спадкодавці ОСОБА_5, який помер 22 лютого 2003 року, яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

10 листопада 2017 року позивач звернулася до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 06 жовтня 2004 року ОСОБА_4, на підставі якої була заведена спадкова справа № 220/2017. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_4 позивачу було відмовлено у звязку із тим, що строк для прийняття спадщини за заповітом пропущений та ненадані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно, потрібні для вчинення нотаріальної дії.

Другий спадкоємець за заповітом, син позивача, ОСОБА_3, ніяких претензій до позивача не предявляє, строк на прийняття спадщини за заповітом пропустив, до суду з цього приводу звертатися не буде, не заперечує, щоб право власності на квартиру було визнано за позивачем.

Позивач посилаючись на те, що вона не може набути права власності на належне померлій майно в порядку спадкування за заповітом шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно, а також на те, що починаючи з березня 2004 року та по теперішній час вона мешкала у квартирі спадкодавця, але не була зареєстрована у цій квартирі разом із спадкодавцем на день її смерті, просить суд визнати юридичний факт прийняття спадщини, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після померлої 06 жовтня 2004 року ОСОБА_4.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 28 лютого 1950 року серії ЯС №461855.

За клопотанням позивача судом було витребувано з ТОВ ЗМБТІ свідоцтво № 714 про право власності від 06.05.1995 року, видане виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів, згідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належала на праві загальної спільної власності квартира АДРЕСА_3.

ОСОБА_6, 22 лютого 2003 року помер, на день смерті мешкав та був зареєстрований за адресою: бул. ЦентральнийАДРЕСА_2 м. Запоріжжя, після його смерті відкрилась спадщина за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 та на вклади в філії Орджонікідзевського ВОБ № 7717-097 м. Запоріжжя, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, але не оформила всіх своїх спадкових прав, подавши до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом, на підставі якої була заведена спадкова справа №583/2003 після померлого 22 лютого 2003 року ОСОБА_6, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади в філії Орджонікідзевського ВОБ № 7717-097 м. Запоріжжя.

Згідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, ОСОБА_4 в силу ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6

06 жовтня 2004 року ОСОБА_4 померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 8899, свідоцтво про смерть, видане 09.10.2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції.

01 жовтня 2003 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 01 жовтня 2003 року за реєстровим № 2-3252, згідно до якого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Черкаси, що мешкала в м. Запоріжжі, бул. ЦентральнийАДРЕСА_2, все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, та на що за законом вона буде мати право, заповідала позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями за заповітом є ОСОБА_2, ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач зверталась до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 не звертався до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, фактично відмовився від прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Постановою нотаріуса Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10 листопада 2017 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру, у звязку із тим, що строк для прийняття спадщини за заповітом пропущений та не надані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно, потрібні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, позивачу роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

На підставні викладеного суд вважає, що ОСОБА_4 набула право власності на спірну квартиру за життя в силу ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), однак не оформила це право у встановленому законом порядку, а тому є підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на квартиру АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_4

Що стосується вимог про встановлення факту прийняття спадкового майна після померлої ОСОБА_4, то суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За нормами ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

В судовому засіданні знайшла своє підтвердження обставина, що позивач ОСОБА_2 починаючи з березня 2004 року та по теперішній час мешкала у квартирі спадкодавця, але не була зареєстрована у цій квартирі разом із спадкодавцем на день її смерті, що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, а тому позивач в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що позивач прийняла спадщину в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що є підставою для задоволення позивних вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, тому відсутні підстави для встановлення факту прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після померлої 06 жовтня 2004 року ОСОБА_4.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Дата складання повного судового рішення: 06 квітня 2018 року.

Суддя: Ю.В.Геєць