Номер провадження 2/754/1056/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі: представник позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук Світлана Володимирівна про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, 3-тя особа - Київська міська Рада про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2015 р. позивач ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук Світлана Володимирівна про визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги, з урахуванням остаточної редакції позовної заяви, мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт, що ОСОБА_7 є батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження від 29.11.2013 р. Розбіжність у написанні прізвищ сталось через неправильне переведення прізвища з російської на українську мову. Прізвища ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є цілком ідентичними. Про це зазначено в листі Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні від 09.12.2003 р. №131/626.

Після смерті батька позивача відкрилась спадщина і вона, як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса у встановлений законом строк про прийняття спадщини, в тому числі на прийняття ? частки квартири АДРЕСА_1. На підставі заяви відповідача була заведена спадкова справа 01-205 від 06.03.2015 р.

Брат позивача, ОСОБА_3 також є спадкоємцем першої черги, однак від прийняття спадщини він відмовився на користь позивача.

Після спливу шести місяців з дня смерті батька позивача, остання звернулась до нотаріуса через свого представника ОСОБА_8, яка дії в інтересах позивача на підставі довіреності, із заявою про видачу на ім'я позивача свідоцтва про право власності на ? частку квартири АДРЕСА_13, що була успадкована батьком після смерті його матері за заповітом.

Однак приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири АДРЕСА_13, як на спадкове майно, що залишилось після смерті батька позивача, про що була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2015 р.

В постанові нотаріуса зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно не можливо, у зв'язку з неподанням оригіналу (дублікатів) документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно та документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності за померлим.

У зв'язку з цим, позивач змушена звернутись до суду про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_13, яка була успадкована її батьком після смерті його матері - ОСОБА_9.

Зі свідоцтва про народження від 18.09.1954 р. вбачається, що ОСОБА_9 є матір'ю батька позивача - ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5. 15-ю Київською державною нотаріальною конторою 02.12.2003 р. була заведена спадкова справа №1764. З листа 15-ї київської державної нотаріальної контори стало відомо, що в провадженні зазначеної нотаріальної контори дійсно перебуває спадкова справа №1764/2003 р. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_9

02.04.2004 р. за реєстровим № 5-775 на ім'я ОСОБА_7 після смерті його матері були видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири АДРЕСА_13, що доводить факт, що батько позивача прийняв спадщину після смерті своєї матері

Однак відповідно до Інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 25.08.2015 р. вбачається, що згідно з даними Бюро кв. АДРЕСА_14 зареєстрована на:

-? частина - ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.10.1993 р. Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації м. Києва;

-? частина - ОСОБА_4 (який є братом батька позивача) на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. від 22.01.2007 р., № 316.

Позивач зазначає, що її батько прийняв спадщину після смерті своєї матері за заповітом, звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав його, однак не здійснив державної реєстрації в органах, які здійснювали державну реєстрацію нерухомого майна. Саме це стало підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про на спадщину за законом.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що її батько на законних підставах набув права власності на ? частину квартири АДРЕСА_13, тому вона як спадкоємець першої черги має право на набуття на вказане нерухоме майно право власності в порядку спадкування.

ОСОБА_11 є сином ОСОБА_9 та братом померлого батька позивача, стверджує, що ? частина спірної квартири, що була успадкована ОСОБА_7, належить йому, відмовляючись вказати на якій підставі. Правовстановлюючі документи та технічний паспорт на спірну квартиру відповідач ОСОБА_4 не надає, створюючи позивачу перешкоди в оформленні права власності на спадкове майно, не визнаючи позивача спадкоємцем на ? частину спірної квартири, яку остання успадкувала від батька.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що такими діями відповідач-1 порушує законні права позивача, саме тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду про захист порушених та невизнаних прав, на підставі викладеного просить суд визнати за нею ОСОБА_3 право власності на ? частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_15, житловою площею 29,60 кв.м, загальною площею 50,60 кв.м.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Буши Н.Д. від 19.01.2016 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до довідки помічника судді Буші Н.Д. - Москович В.О., у зв'язку з тривалою хворобою головуючого судді Буши Н.Д., що може призвести до порушення строків вирішення справи, цивільна справа №754/17376/15-ц передана до канцелярії з цивільних справ для здійснення повторного автоматизованого розподілу (том №1 а.с.183).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю Деснянського районного суду м. Києва Ярошенка С.В. (том №1 а.с.184).

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Ярошенка С.В. від 25.04.2016 р. справу прийнято провадження та призначено справу до судового розгляду (том №1 а.с.185).

19.12.2016 р. відповідачем ОСОБА_4 було подано зустрічний позов про визнання права власності в порядку спадкування(том №1 а.с.227-229).

Свої вимоги зустрічного позову, відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5. померла його мати - ОСОБА_9

За життя його матір'ю було складено заповіт від 27.08.2000 р. посвідчений державним нотаріусом 15-ї Київської державної нотаріальної контори за реєстровим №5-215, спадкоємцями за яким визначено - брата позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_7 та його сина - ОСОБА_12.

Відповідно до заповідального розпорядження спадкоємцями в рівних частинах кожному передається спадкове майно, яке на момент смерті заповідачки складалося з двохкімнатної квартири АДРЕСА_16 та належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації у м. Києві 11.10.1993 р.

Спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 наголошує, що 01.04.2004 р. вступив в дію новий ЦК України. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень - правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Зазначає, що якщо спадкові справи в нотаріальній конторі вже були заведені та термін для прийняття спадщини (6 місяців від дня смерті спадкоємця) сплив до 01.01.2004 р., застосовуються норми старого ЦК України 1963 року та роз'яснюється п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Наступні зміни в цивільному законодавстві щодо прийняття спадщини, які вступили в силу з 01.01.2004 р., зворотної сили не мають.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

ОСОБА_12 в порядку та строки, передбачені ст.549 ЦК України (редакція 1963 року) прийнято спадщину, отримано свідоцтво на право на ? частини спадщини за заповітом, посвідченого 02.04.2004 р. державним нотаріусом 15-ї київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. за реєстровим №5-775

У 2007 році на підставі договору дарування від 22.01.2007 р посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №316, ОСОБА_12 подаровано належну йому ? частину двокімнатної квартири позивачеві за зустрічним позовом - ОСОБА_14.

ОСОБА_4 в зустрічній позовній заяві, зазначає, що відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України у редакції 1963 р.- вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, передбачених ст. 549 ЦК України 1963 р.

Зазначає, що відповідно до норми ч. 1 ст.554 ЦК України 1963 року встановлено правило за яким у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом, або позбавлення права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частинах. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частинах.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування вимог позову, зазначив, що 11.02.2009 р. ОСОБА_7 заявою посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю., зареєстрованою в реєстрі за №548 підтвердив свою відмову від спадщини залишеної померлою матір'ю, не вчиненням жодних дій щодо її прийняття, а також відсутність наміру поновлювати строки для отримання спадщини в судовому порядку.

Зазначена нотаріальна заява була ним надана з метою надання позивачеві можливості отримати спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, оскільки фактично останній весь час ніс тягар утримання спірної квартири, проживав в ній, а також утримував не тільки майно, а й померлу.

З урахуванням вищевикладеного, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просить суду встановити факт прийняття ним ОСОБА_4 спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 Визнати за ним ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на ? частики нерухомого майна - двокімнатної квартири за АДРЕСА_17, після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 25.01.2017 р., у зв'язку з закінченням 23.01.2017 р. п'ятирічного строку призначення судді Ярошенка С.В. відповідно до пункту 2.3.40 засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянським районним судом м. Києва та пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл по справі №754/17376/15-ц (том №2 а.с.11)

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначеного головуючого суддю Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. (том №2 а.с.12)

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2017 р. справу прийнято в провадження та призначено справу до судового розгляду (том №2 а.с.13).

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги за первинним позовом підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві.

Щодо зустрічного позову представник позивача за первісним позовом зазначила, що не визнають його, вважають його необґрунтованим, незаконним та таким, що не підлягає задоволенню. Наголосила, що твердження відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, що ОСОБА_7 не прийняв спадщину та відмовився від неї є безпідставними. Представник позивача за первісним позовом зазначила, що факт прийняття померлим ОСОБА_7 спадку за заповітом від його матері, що складався із ? частини квартири АДРЕСА_18, також підтверджується і матеріалами самої спадкової справи. Так, ОСОБА_7 у встановлений законом строк звернувся з відповідною заявою до нотаріуса, в якій зазначив, що приймає майно, яке заповідала йому мати. В подальшому здійснювались відповідні дії щодо встановлення ідентичності прізвищ матері та сина, готувались необхідні запити з відмітками про надання відповідей на нотаріальні листи саме ОСОБА_7, тому це доводить, що батько позивачки прийняв спадщину після смерті своєї матері.

Представник позивача в судовому засіданні, наголосила, що посилання відповідача, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 на заяву ОСОБА_7 від 11.02.2009 р. як на підтвердження того, що ОСОБА_7 відмовився від спадщини - не можуть бути взяті судом до уваги. Адже відмова від спадщини засвідчується відповідними заявами, яких в матеріалах спадкової справи не має або відсутністю вчинення необхідних дій, передбачених законодавством щодо прийняття спадщини. Однак, ОСОБА_7 своїми діями підтвердив своє чітке волевиявлення щодо прийняття спадку за заповітом.

В наданих суду заперечення на зустрічну позовну заяву представник позивача за первісним позовом, зазначила, що спадщина після смерті ОСОБА_15 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5. і строк її прийняття закінчився 25.12.2003 р.. Тому спадкові відносини між батьком позивачки і його померлою матір'ю регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

Представник позивача за первісним позовом в наданих суду запереченнях на зустрічну позовну заяву, посилається на ст. 549 ЦК УРСР де вказано, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Зазначила, що з матеріалів справи вбачається, що батько позивачки не лише не відмовився від спадщини у вказаний законом строк, а й вчинив ряд дій, які чітко засвідчують, що він прийняв спадщину.

Наголошує, що відповідно до ст. 1273 діючого на сьогодні ЦК України також визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу (тобто у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини). Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином, за нормами цивільного законодавства порядок прийняття та відмови від спадщини є ідентичним. Виходячи із норм цих законодавств чітко вбачається, що ОСОБА_7 прийняв спадщину у встановлені законом строки із дотримання відповідного порядку прийняття спадщини.

Батько позивачки за первісним позовом прийняв спадщину після смерті своєї матері за заповітом, звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав його, однак не здійснив державної реєстрації в органах, які здійснювали державну реєстрацію нерухомого майна. Саме це стало підставою для відмови нотаріуса у видачі Позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Поряд з цим представник позивача за первісним позовом посилається на ч. 5 ст. 1268 ЦК України, де зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Чинним на той момент цивільним законодавством передбачалось (2003 рік), що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом і за заповітом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР). Імперативної норми, яка б вимагала обов'язкової реєстрації нерухомого майна у відповідних реєстраційних органах, в ЦК УРСР не містилось. Тому, вважає, що є всі підстави стверджувати, що батько позивачки у встановленому законом порядку набув право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 як на спадкове майно після смерті його матері.

Поряд з цим представник позивача за первісним позовом зазначила, що ОСОБА_4 - відповідач за первинними позовом є також сином ОСОБА_9, та братом померлого батька позивачки, який стверджує, що ? частина спірної квартири, що була успадкована батьком позивачки, належить йому. Проте, його вимоги за зустрічним позовом щодо встановлення факту прийняття ним спадщини є безпідставними та незаконними.

Твердження позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом, що він є спадкоємцем по закону, який фактично прийняв спадщину, бо він ніс тягар утримання спірної квартири, проживав в ній та одноособово утримував матір розцінює критично, оскільки на момент смерті ОСОБА_9 вона проживала у спірній кватирі сама, про що свідчить довідка начальника Жек-310 від 2003 р. та це ще раз доводить той факт, що відповідач не має до вказаної квартири жодного відношення, ніколи не вступав у її володіння чи управління.

В свої запереченнях на зустрічну позовну заяву, наолосила, що зустрічний позов не відповідає нормам законодавства, яким регулюються зазначені спадкові правовідносини, є незаконним, необґрунтованим, поданий з порушенням строків позовної давності, а тому задоволенню не підлягає. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом, до нотаріуса щодо оформлення права на спадщину та неможливості її оформлення саме у нотаріуса.

Крім того, при отриманні ? частини спірної квартири у дар в 2007 році позивачу за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом, було достовірно відомо про прийняття у спадщину за заповітом його братом іншої ? частини спірної квартири, адже дарування ? частини спірної квартири відбувалось саме на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, посвідченого 02.04.2004 р. державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. за реєстраційним № 5-775, з якого чітко вбачалось, що батько позивачки є співвласником цієї квартири.

З моменту смерті матері до 2007 р. позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом не вживав жодних заходів для прийняття спадщини. З січня 2007 року до відкриття провадження по даній справі відповідач не оскаржував зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом, не визнавав за собою право власності на спірну частину квартири, а тому підстав для задоволення його позову не має, як з точки зору матеріального, так і процесуального права.

Також представник позивача за первісним позовом зазначила, що строк позовної давності щодо звернення позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом, з вказаними вимогами у зустрічній позовній заяві сплив, що є підставою для відмови в позові на підставі ст. 267 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_4, за первинним позовом, позивач за зустрічним позовом в наданих судовому засіданні 25.07.2017 р. поясненнях заперечував проти задоволення первісного позову в повному обсязі, підтримав зустрічну позовну заяву та просив її задовольнити. Зазначив, що в спірній квартирі не проживав. Під час життя матері проживав за адресою: АДРЕСА_19. Померлий ОСОБА_7 проживав на Святошино.

Представник відповідачаАДРЕСА_4. за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 вимоги первісного позову просила залишити без задоволення, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі, просила суд зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, оскільки 11.02.2009 р. ОСОБА_7 заявою посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю., зареєстрованою в реєстрі за №548, підтвердив свідому відмову від спадщини залишеною померлою матір'ю, не вчиненням ним жодних дій щодо її прийняття, а також відсутність наміру поновлювати строки для отримання спадщини в судовому порядку. Жодним доказом, наявним в матеріалах справи не підтверджується вчинення ОСОБА_7 дій щодо прийняття спадщини та її оформлення.

Представник відповідача за первісним позовом, представник третьої особи за зустрічним позовом - Київської міської ради до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв/клопотань та відзиву від представника Київської міської ради до суду подано не було.

Третя особа за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

07.03.2017 р. ОСОБА_3 було подано письмові пояснення та клопотання про слухання справи у його відсутності. Відповідно до письмових пояснень третьої особа за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 - позовні вимоги за первинним позовом підтримує в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Зустрічний позов не визнає через його необґрунтованість, обставини, що визначені в зустрічному позові не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються наявними у матеріалах справи документами. Вважає, що право власності на ? частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_4 повинно бути визнано за позивачем ОСОБА_3 як за спадкоємцем першої черги. Поряд з цим, зазначив, що зазначена спірна квартира була успадкована батьком ОСОБА_7 після смерті його матері - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. На момент смерті бабуся ОСОБА_9 проживала одна, померлий ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 лише приходили провідувати матір, однак жила бабуся сама. В спірній квартирі ОСОБА_4 ніколи не проживав, навіть після смерті ОСОБА_9 Батько ОСОБА_7 на законних підставах набув право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4. На підставі викладеного просив суду просив проводити судовий розгляд справи у його відсутності та постановити законне та обґрунтоване рішення суду, яким первісний позов задовольнити повністю, а в задоволені зустрічного позову відмовити (том №2 а.с.25-26, 46-47).

Представник третьої особи за первісним позовом - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено. Заяв/клопотань від представника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду подано не було.

Третя особа за первісним позовом - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. до судового засідання не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. До суду неодноразово було надіслано заву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_5. померла - ОСОБА_9 (бабуся позивача та мати відповідача за первісним позовом), що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві від ІНФОРМАЦІЯ_5., актовий запис №10605 (том. №1, а.с.172).

За життя ОСОБА_9 було складено заповіт від 27.08.2000 р., посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. Зареєстровано в реєстрі за №5-2115. На випадок своєї смерті ОСОБА_9 зробила таке розпорядження: «все її майно, де в воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належите їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає:

ОСОБА_17;

ОСОБА_18 в рівних долях кожному» (том. №1 а.с.173).

02.12.2003 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_12 було подано заяву, про прийняття спадщини та видачі свідоцтва (том. №1 а.с.170).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2004 р., державний нотаріус П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А., посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, 27.08.2000 р., за реєстровим №5-2115, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5., є в рівних частинах - ОСОБА_7, який мешкає в АДРЕСА_20 ОСОБА_12, який мешкає в АДРЕСА_5.

Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_21 яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації 11.10.1993 р., згідно з розпорядженням №5403 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 19.10.1993 р. і записано у реєстрову книгу за №7187. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 50.60 кв.м., житловою площею - 29.60 кв.м. (том. №1 а.с.179).

Відповідно до Договору дарування частки квартири від 22.01.2007 р. ОСОБА_12 подарував належну йому ? частку квартири АДРЕСА_6, відповідачу за первісним позовом ОСОБА_4. Договір дарування частки квартири від 22.01.2007 р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю., зареєстровано в реєстрі за №316 (том. №1 а.с.235).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_12 є сином відповідача по справі за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, актовий запис №2636 (том. №1 а.с.236).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача за первісним позовом - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис №3751.

06.03.2015 р. приватним нотаріусом Київської нотаріальної контори Гончарук С.В. було відкрито спадкову справу №01-2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_19 за заявою №2 від 06.03.2015 р. ОСОБА_5 (том. №1 а.с.97).

Відповідно до заяви ОСОБА_5 № 23 від 21.08.2015 р., діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, розуміючи значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, відповідно до ст. 1273 ЦК України, цією заявою відкликав попередню заяву про прийняття спадщини (заява №2, спадкова справа №01-2015), яка була ним подана 06.03.2015 р. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В., та зареєстрована за реєстраційним №263. Цією заявою ОСОБА_5 відмовляється від належної йому спадщини за законом, з чого б вона не складалася та де б вона не знаходилася, що залишилися після смерті батька - ОСОБА_7 на користь дочки померлого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (том. №1 а.с.121).

21.08.2015 р. позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 подано заяву №24 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті батька ОСОБА_7, як спадкоємець першої черги за законом (том. №1 а.с.122).

Факт родинних відносин померлого ОСОБА_7 та позивача за первісним позовом ОСОБА_9 підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_5, виданого відділом ЗАГС Мінського району м. Києва 29.11.1983 р., де в графі батька зазначено - ОСОБА_4

Відповідно до довідки №131/626 від 09.12.2003 р., виданої Інститутом мовознавства ім. О.О. Потебні розбіжність написання прізвищ ОСОБА_7 / ОСОБА_9 сталося через неправильне передавання прізвищ з російської мови на українську. Згідно з нормами чинного українського правопису написанню російського прізвища ОСОБА_9 в українській мові відповідає написання ОСОБА_9. Варіант написання прізвища українською мовою ОСОБА_7 - є наслідком транслітерування, тобто передачею російського звучання прізвища за допомогою літер української абетки. Отже прізвища ОСОБА_7 та ОСОБА_9, які належать одній і тій особі, чи одній родині, слід вважати цілком ідентичним (том. №1 а.с.13).

Таким чином, позивач за первісним позовом - ОСОБА_3 є рідною дочкою померлою ОСОБА_7.

Отже, відповідно до вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК України, у встановлений законом строк спадкоємці першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини.

26.11.2015 р. ОСОБА_8 яка діяла від імені та в інтересах позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої Мусієнко Н.В. третім секретарем з консульських питань Посольства України в США 15.05.2015 р. за №207, подала заяву №74 про видачу Свідоцтва про право на Спадщину за законом на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_23

Відповідно до Довідки про надання інформації приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. на заяву від 26.11.2015 р., повідомила, що для того, щоб видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири АДРЕСА_22 позивачу необхідно надати оригінал (дублікат) документа, що підтверджує право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно, правовстановлюючий документ, а саме Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири АДРЕСА_24 яке видане ОСОБА_7, П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 02.04.2004 р. за реєстровим №5-775 та документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності за померлим (том. №1 а.с.164).

Відповідно до Інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 25.08.2015 р. КВ-2015 №28459 вбачається, що згідно з даними Бюро, АДРЕСА_25 на праві власності зареєстрована за:

-? частина - ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.10.1993 року Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської райдержадміністрації м. Києва;

-? частина - ОСОБА_4 (який є братом померлого батька Позивачки) на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. від 22.01.2007 року, № 316 (том №1 а.с.21).

26.11.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якої позивачу за первісним позовом, ОСОБА_3 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири АДРЕСА_26 , як на спадкове майно, що залишилося після померлого її батька ОСОБА_7 (том. №1 а.с.165).

Враховуючи викладе, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилась 25.06.2003 року і строк її прийняття закінчився 25.12.2003 р. тому спадкові відносини між батьком позивача за первісним позовом ОСОБА_7 і його померлою матір'ю ОСОБА_9 регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР.

Так, відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За приписами ст. 525 ЦК УРСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСРв редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом достовірно встановлено та вбачається з матеріалів спадкової справи №1764до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_9, що батько позивача ОСОБА_7, як спадкоємець за заповітом, своєчасно прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_9, звернувшись 02.12.2003 р. до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із з заявою про прийняття спадщини, та 02.04.2004 р. отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (том. №1 а.с.169-179).

11.09.2009 р. ОСОБА_7, була підписана заява, відповідно до якої останньому відомо, що на його ім'я померла залишила заповіт. Ним пропущений термін прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 та він не претендує на цю спадщину, не буде звертатися до суду за поновленням строків прийняття спадщини, та не заперечує проти видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я сина померлої ОСОБА_4 Заява зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. в реєстрі за №548 (том №1 а.с.231).

Суд критично відноситься до даної заяви, оскільки в наданих матеріалах спадкової справи №1764/2003 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_9 вищезазначена заява не міститься.

Крім того, 02.04.2004 р. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак не здійснено державної реєстрації в органах, які здійснювали державну реєстрацію нерухомого майна (том №1а.с.169-179).

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Як вбачається із матеріалів справи батько позивача за первісним позовом ОСОБА_7 не лише не відмовився від спадщини у вказаний законом строк, а й вчинив ряд дій, з яких вбачаться що він прийняв спадщину.

Стороною позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами, а також не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та спростовується наявними у справі доказами твердження про те, що батько позивачки за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом відмовився від спадщини, а тому ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги за законом, який фактично прийняв спадщину, оскільки останній ніс тягар утримання спірної квартири, проживав в ній та одноособово утримував матір.

Відповідно до Довідка начальника ЖЕК-310 від 2003 р. на момент смерті ОСОБА_9 вона проживала у спірній кватирі сама.

Крім того, твердження позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом, що останній ніс тягар утримання спірної квартири, проживав в ній та одноособово утримував матір спростовуються наявною в матеріалах справи копією Договору дарування частки квартири за адресою: АДРЕСА_7, з якого вбачається, що відповідач мешкає в АДРЕСА_8, а в п. 6 цього договору зазначено, що прав у третіх осіб на користування цією квартирою не має. Це ще раз доводить той факт, що відповідач не має до вказаної квартири жодного відношення, ніколи не вступав у її володіння чи управління.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою у задоволені зустрічного позову, заява представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Стосовно вимог первісного позову суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача за первісним позовом ОСОБА_7.

Після його смерті відкрилася спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_9, яка була успадкована її батьком після смерті його матері - ОСОБА_9.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, позивач, за первісним позовом ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері, тобто відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом було встановлено, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 у встановленому законом порядку 21.08.2015 р. подано заяву №24 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті батька ОСОБА_7, як спадкоємець першої черги за законом.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту прийняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший, ніж три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За приписами ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено , що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Таким чином, відсутність реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця права успадкувати це майно, оскільки в силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ст.34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами.

Відповідно до п.11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно врахувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підстав статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусами.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, одним із обов'язків нотаріуса є сприяння суб'єктам цивільних правовідносин у здійсненні їх прав та захисті їх законних інтересів. Законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року (далі - Закон №1952-IV).

Згідно із вимогами статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII) нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами спадкової справи №01-2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7, що після спливу шести місяців з дня смерті батька позивачки, ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса через свого представника ОСОБА_8, яка дії в її інтересах на підставі довіреності, із заявою про видачу на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на ? частку квартири АДРЕСА_13, що була успадкована батьком після смерті його матері за заповітом.

Однак приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири АДРЕСА_13, як на спадкове майно, що залишилось після смерті батька позивача, про що була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2015 р., у зв'язку з неподанням оригіналу (дублікатів) документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно та документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності за померлим.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.п.4.15. п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595: видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до абз. 2,3 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у п. 3.1 визначено що, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: у т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, судом достовірно встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 виконала усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але вона позбавлена права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від неї не залежать.

Тому суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення первісного позову та визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування першої черги за законом на ? частку квартиру АДРЕСА_13, як на спадкове майно, що залишилось після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 3498,43 гривень.

Керуючись, Конституцією України, ст. ст. 12-13, 19, 141, 200, 247, 258-259, 265, 280-281 ЦПК України, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, ст. ст. 524, 525, 534, 548-549, 553 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, ст.ст. 1216, 1217, 1268, 1241, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук Світлана Володимирівна про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 (03049, АДРЕСА_10, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) в порядку спадкування на ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_11.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, 3-тя особа - Київська міська Рада про визнання права власності в порядку спадкування залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_12) на користь ОСОБА_3 (03049, АДРЕСА_10, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 3498,43 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2018 року.

Суддя