Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 201/17333/15-ц

провадження № 61-4494св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ПриватБанк»,

третя особа- Національний Банк України,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_4, на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у складі судді Кочкової Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2015 року представник ОСОБА_2, ОСОБА_5, звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк», третя особа - Національний банк України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №IFWWGA00000042 про отримання позивачем кредиту у сумі 30 000 доларів США, виходячи із 0,92% на місяць, на ремонт житла. Позичальник зазначив що в нього відсутні документи, які б вказували про перехід права власності на вказану суму, тому 16 липня 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про надання інформації. Відповідь, яку банк надав 31 липня 2015 року, позивач вважав незаконною та такою, що порушує його права. Просить суд визнати протиправною бездіяльність ПАТ КБ «ПриватБанк», яка полягала у ненаданні (приховуванні) інформації позичальнику, як стороні договірних відносин, а також просив суд зобов'язати відповідача надати певну інформацію.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

12 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 1 червня 2016 року. 14 липня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з мотивів несплати судового збору. 27 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою про усунення недоліків.

28 липня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_4, постановлено вважати неподаною та повернуто.

16 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року. У касаційній скарзі звертає увагу суду на те, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Крім того стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 6 лютого 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

При поверненні апеляційної скарги апеляційний суд вказав, що з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, пов'язаними зі порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, а тому посилання на положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги. Проте із таким висновком апеляційного суду погодитися неможливо.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином апеляційний суд безпідставно поклав на ОСОБА_2, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав його апеляційну скаргу неподаною і повернув її.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року скасувати та передати справу № 201/17333/15-ц до апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, підписану представником ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року скасувати.

Передати справу № 201/17333/15-ц до апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило