Справа № 308/1529/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_2, до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_2, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про зняття арешту з майна, накладеного на підставі постанови міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №44466582 від 21.08.2014 року.

Дослідивши зміст поданої позовної заяви з додатками, приходжу до наступного висновку.

Приписами ч.1 ст.187 ЦПК України визначено, що суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї копій документів, 21 серпня 2014 року постановою головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у виконавчому провадженні №44466582 з примусового виконання виконавчого листа №308/1869/13-ц виданого 04.06.2014 року у цивільній справі Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про «Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як солідарних боржників, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CrL-SME805/100/2008 від 12.08.2008 року в розмірі 1251529,38 грн., з яких: залишок строкової заборгованості за кредитом 78289,09 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.10.2013 року становить 625764,69 грн.; пеня за прострочення виконання зобовязань 78289,09 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.10.2013 року становить 625764,69 грн. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір у розмірі 3441,0 грн.», було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 (на даний момент прізвище змінено на ОСОБА_1) ОСОБА_6 та оголошено заборону на його відчуження.

13 травня 2017 року постановою заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, виконавчий лист №308/1869/13-ц виданий 04.06.2014 року, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачу, оскільки в результаті вжитих заходів майно належне боржнику не було виявлено.

При цьому, накладений на майно боржника арешт та заборона на його відчуження на підставі вищезазначеної постанови державного виконавця залишились в силі і не зняті, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно №107807743 від 15.12.2017 року.

Згідно розяснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст.57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В пунктах 1 та 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року зазначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також, у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 5 вищезазначеної Постанови №5 від 03.06.2016 року у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК (у редакції до 15.12.2017 року), а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК (у редакції до 15.12.2017 року).

Оскільки в даному випадку питання про зняття арешту з майна ставить боржник у виконавчому провадженні і це не пов'язано зі спором про право на майно вважаю, що дане питання підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Враховуючи зазначені обставин, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_2 до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про зняття арешту з майна слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.186, 260, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_2, до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про зняття арешту з майна.

Розяснити позивачу, що він має право звернутися до суду зі скаргою скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7