Провадження № 2/161/452/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

при секретарі Муригіній А.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно --

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позов обґрунтовує тим, що 09 листопада 2004 року померла її тітка ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Полонка, вул. Заводська, 12, а також на земельну ділянку площею 1,93 га, яка розташована на території Гіркополонівської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишила заповіт, яким зробила таке розпорядження: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Полонка, вул. Заводська, 12 заповіла в рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Позивач вказує, що земельна ділянка площею 1,93 га після смерті спадкодавця мала відійти їй. 02 червня 2017 року вона звернулась до Луцької районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зазначає, що вона фактично прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, оскільки постійно доглядала її до дня смерті. Крім того, як за життя тітки так ї після її смерті вона постійно користувалась спірною земельною ділянкою. Також позивач зазначає, що право власності на земельну ділянку ніким не оспорюється, однак вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріуса в звязку з чим змушена звернутись з даним позовом до суду.

З огляду на наведене, просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 09 листопада 2004 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме: земельну ділянку площею 1,93 га, яка розташована на території Гіркополонівської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник позивача позов підтримала в повному обсязі, додатково суду пояснила, що на час складання заповіту спірна земельна ділянка (пай) спадкодавцю ОСОБА_4 не належала, а тому вона не могла розпорядитись нею. Вважає, що спадкоємці за заповітом хоч і є такими, що прийняли спадщину, однак на решту спадкового майна не претендують, оскільки вже отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На її думку спірна земельна ділянка на даний час фактично знаходиться у власності ОСОБА_3 сільської ради Луцького р-ну. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. в судове засідання не зявився, заявою від 07 листопада 2017 року сільський голова ОСОБА_7 просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника ОСОБА_3 сільської ради Луцького р-ну Волинської обл.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №153176 вбачається, що ОСОБА_4 померла 06 листопада 2004 року (а.с.4).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

З копії матеріалів спадкової справи судом встановлено, що на випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_4 залишила заповіт, який посвідчено 27 лютого 1995 року заступником голови ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_8. Даними заповітом ОСОБА_4 здійснила таке розпорядження: належний їй на права особистої власності житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Полонка по вул. Заводській, 12, а також речі домашньої обстановки та вжитку, які знаходяться в цьому будинку. Заповіла в рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Також встановлено, що спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору до закінчення шестимісячного строку. 05 грудня 2005 року на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Разом з тим, встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності також належала земельна ділянка площею 1,93 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Луцького р-ну, що підтверджується копією державного акту ІІІ-ВЛ № 025404, виданого ОСОБА_3 сільською радою Луцького р-ну Волинської обл. 12 жовтня 2000 року. Вказана земельна ділянка не охоплена заповітом.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що постановою державного нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_9 № 629/02-31 від 02 червня 2017 року ОСОБА_10 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої 06 листопада 2004 року ОСОБА_4 в звязку з відсутністю доказів прийняття спадщини.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

Належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись сільська рада, на території якої знаходиться спадкове майно, при наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Таким чином, зважаючи на наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4, які прийняли спадщину, суд вважає, що позов був заявлений до неналежного відповідача ОСОБА_3 сільської ради Луцького району Волинської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

В ході судового розгляду справи суд неодноразово звертав увагу позивача та її представника на ту обставину, що ОСОБА_3 сільська рада Луцького району Волинської області не може відповідати за заявленим позовом при наявності спадкоємців, які прийняли спадщину, однак представник позивача ОСОБА_2 категорично відмовилась залучати до участі в справі інших спадкоємців, оскільки вважає, що вони вже отримали свою частину спадщини.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно за законом слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача та доводити факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 з метою подальшої реалізації спадкових прав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1220, 1225, 1233-1235, 1258, 1261-1265 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.