Апеляційне провадження № 22-ц/824/918/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 759/6559/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5,подану її представником ОСОБА_6

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Шум Л.М. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року представник ОСОБА_4- ОСОБА_7, в інтересах останньої, звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і вимоги обґрунтовував тим, що 29.08.2015 в м. Києві по вул. Вокзальній, 83/2 відповідач, що керувала автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 здійснила наїзд на перешкоду, що призвело до зіткнення з кількома автомобілями, в тому числі і з автомобілем «Мерседес» д.н.з НОМЕР_6, який на праві власності належить ОСОБА_4

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015 ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду в розмірі 364 131,21 грн. Сторонами було досягнуто домовленості щодо досудового врегулювання відшкодування шкоди, за якою відповідачка визнала свій обов'язок відшкодувати шкоду на суму 360 000,00 грн. та частково відшкодувала шкоду на суму 147 600,00 грн., про що було складено письмову розписку. Але решту шкоди відповідачкою не відшкодовано.

Окрім цього, позивачці також заподіяно моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормального режиму життя, відсутність можливості користуватися пошкодженим автомобілем, погіршення матеріального становища родини, виникнення фінансових труднощів.

З посиланням на зазначені обставини, представник ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 шкоду в розмірі 216 531,21 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 3 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 178 142,11 грн. та моральну школу в сумі 10 000 грн.

Вирішено питання судових витрат. Не погодившись з зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати або позов ОСОБА_4 залишити без розгляду. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема, що суд надав невірну оцінку доказам та не врахував, що за розрахунком страхової компанії остаточна вартість автомобіля позивачки після ДТП становила 177 770 грн., 147 600 грн. було виплачено відповідачкою добровільно, 38 389,10 грн. було виплачено страховою компанією, що разом складає 185 981,10 грн. Остаточна (утилізаційна) вартість автомобіля складає 132 386,66 грн., таким чином вважає, що позивачка отримала відшкодування на 318 367,76 грн., а з урахуванням того що розмір матеріальної шкоди складає 364 131,21 грн. під час розгляду справи в суді першої інстанції позов було визнано на 45 763,24 грн., але суд помилково зазначив в своєму рішенні, що позов визнано на 185 989,24 грн.

Окрім цього, зазначає, що судом не враховано та не надано належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_8, сина позивачки, який погрожував відповідачці, а в судовому засіданні пояснив, що матеріальна шкода отримала лише в розмірі 1/5 частини від всього розміру шкоди. Таким чином, представник відповідача вважає, що матеріальна шкода позивачці заподіяна винними діями відповідачки, відшкодована в повному обсязі і підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 у суду першої інстанції не було.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав в ній викладених, просив скасувати рішення суду та відмовити ОСОБА_4 в задоволені позову. На підтвердження того, що матеріальну шкоду позивачці відшкодовано в повному обсязі надав суду квитанцію про перерахунок ОСОБА_4 30.10.18 ще 400 грн., яку суд оглянув.

Представник позивачки ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачці ОСОБА_4 на праві власності належить автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 17.11.2012 (а.с. 42).

29.08.2015 в м. Києві по вул. Вокзальній, 83/2 ОСОБА_5 керувала автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, здійснила наїзд на перешкоду, що призвело до зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з НОМЕР_6, автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_7, пошкоджено автомобіль «Івеко» д.н.з. НОМЕР_8, «Тойота» д.н.з. НОМЕР_4. «Тойота» д.н.з. НОМЕР_5.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2015 (а.с. 6-7), залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва в цій частині (а.с. 9-13), ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015, вартість матеріального збитку,заподіяного власнику КТЗ MB Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_6 становить 364 131,21 грн. (а.с. 14-28).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9, допитаний за клопотанням відповідача, який є оцінювачем колісних транспортних засобів, підтвердив складений та підписаний ним Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015.

Встановлено, що 14.12.2015 відповідач сплатила сину позивачки - ОСОБА_8 в якості відшкодування шкоди за пошкоджений автомобіль Мерседес» д.н.з НОМЕР_6 147 600,00 грн., що особисто підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 (а.с. 89).

При цьому, судом встановлено, що позивач на підставі страхового акту від 22.01.2016 отримала страхове відшкодування від ПАТ «АХА страхування», страхувальником за яким є відповідач, що підтверджується платіжним дорученням від 25.01.2016 на суму 38 389,10 грн. (а.с.а.с. 67-70, 115).

Страховою компанією встановлено, що вартість автомобіля «Мерседес» д.н.з НОМЕР_6 після ДТП, складає 177 770,00 грн (а.с, 114).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції встановив, що внаслідок ДТП автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження і вартість завданого останній матеріального збитку становить 364 131,21 грн., з яких відповідачкою добровільно сплачено 147 600 грн. та страховиком сплачено 38 389,00 грн.,тому вважав, що до стягнення підлягає залишок матеріального збитку в сумі 178 142,11 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитись, скільки суд першої інстанції дійшов їх без належного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, неналежної оцінки доказів та недоведеності обстави,що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зазначені порушення процесуального права потягнули за собою порушення і матеріального права, з огляду на що рішення суду не можливо визнати законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то її відшкодування відбувається на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону)може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається зі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015, вартість КТЗ MB Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_4, на день дорожньо-транспортної пригоди становила 364 131, 21 грн, вартість відновлювального ремонту - 389 099,64 грн.

За повідомленням ПАТ &quTi;АХА страхування&quf"; вартість автомобіля після ДТП (залишкова вартість) складала 177 770,00 грн.

З наведеного вбачається, щовитрати на ремонт автомобіля перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а, отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

У випадку коли транспортний засіб визнано фізично знищеним відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, позивач не визнав свій автомобіль фізично знищеним та відремонтував його.

Оскільки страховою компанією позивачці виплачено 38 389,10 грн. страхового відшкодування а відповідачкою добровільно відшкодована шкода в сумі 147 600 грн. та з урахуванням залишкової вартості автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди в сумі 177 700 грн. слід вважати, що шкода завдана позивачці винними діями відповідачки, з боку останньої відшкодована в повному обсязі ( 177 700+ 147 600 + 38 389,10 =363 689,10).

Як вбачається цивільна відповідальність ОСОБА_5 застрахована в межах 50 000 грн. страхового ліміту та без встановлення франшизи. Позивачка отримала страхове відшкодування в сумі 38 389,10 грн., що є меншим за встановлений ліміт, з огляду на що вона має право на отримання різниці між відшкодуванням отриманим від страховика і відповідачки та встановленим розміром реальної шкоди ( 364 131,21 грн. мінус 363 689,10 =442,11 грн.).

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди, заявлених до ОСОБА_5.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

В підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачка посилається, зокрема, на порушення нормального режиму життя, душевні страждання, хвилювання через пошкоджений автомобіль, погіршення матеріального стану родини. Проте належних доказів на підтвердження цього не надає.

Недоведеність позовних вимог щодо отримання позивачкою немайнової ( моральної) шкоди та факт добровільного відшкодування відповідачки матеріальної шкоди зразу ж після ДТП свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині.

Між тим, за умови подання доказів щодо отримання моральної шкоди, позивачка не позбавлена за законом права повторного звернення до суду.

Згідно статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків суду,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону,який не підлягає застосуванню, або не застосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги стосовно того, що дорожньо-транспортна пригода між транспортними засобами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мала місце в смт Коцюбинське, оскільки з постанови Святошинського районного суду від 6 жовтня 2015 року та з постанови Апеляційного суду м. Києва 10.12.2015 вбачається, що ДТП сталася в м. Києві. Зазначені судові рішення в частині вчинення місця ДТП не оскаржувалися.

За наявності правових підстав сторони не позбавлені можливості в установленому порядку звернутися до вказаних судів з заявами про виправлення описки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволені позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 19 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: