Справа № 347/2259/17
Провадження № 22-ц/779/480/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого Косівським районним судом 01.12.2017 року за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Косівського районного суду, постановлену суддею Крилюк М.І. 14 лютого 2018 року в м. Косів, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати судовий наказ Косівського районного суду від 01.12.2017 року по справі №347/2259/17 таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву мотивував тим, що не погоджується із даним судовим наказом, так як судом не досліджено всіх обставин справи, що призвело до винесення незаконного рішення.

Вказав, що 27.06.2014 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який 25.05.2016 року розірвано, що підтверджується копіями Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_5, у Свідоцтві про народження якої серії НОМЕР_3 у графі батько вказано: «ОСОБА_2».

У заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 зазначено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 19.07.2017 року відомості про батька були внесені на підставі заяви ОСОБА_3, так як на момент народження дитини шлюб із ОСОБА_2 був припинений, а останній не хотів визнавати себе батьком дитини.

Окрім цього вважає твердження ОСОБА_3 про те, що у встановленому порядку ОСОБА_2 не оспорював своє батьківство незаконним, оскільки він не записаний батьком дитини.

Зазначає, що ОСОБА_3 записала народження дитини як жінка, що не перебуває у шлюбі, і є одинокою матір'ю, а не реєструє народження дитини від подружжя; у свідоцтві про народження він не є батьком дитини, а отже з нього не можуть стягувати аліменти на її утримання.

З урахуванням вищенаведеного просив судовий наказ, виданий Косівським районним судом 01.12.2017 року визнати таким, що не підлягає виконанню. Припинити стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Косівського районного суду від 14 лютого 2018 року заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Судовий наказ, виданий Косівським районним судом 01.12.2017 року у справі №347/2259/17 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини визнано таким, що не підлягає виконанню, та припинено стягнення із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 за вказаним судовим наказом.

На дану ухвалу суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, вважає її такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що процесуальним законом не передбачено, що наявність між сторонами спору про право є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Тому, в порушення положень ст.ст. 260 та 263 ЦПК України суд не навів в ухвалі мотивів, з посиланням на положення закону, за яких він дійшов висновку про те, що наявність спору про право є підставою вважати, що судовий наказ видано помилково, або з цього приводу у боржника повністю відсутній обов'язок виконувати виконавчий документ.

В свою чергу, при видачі судового наказу суд правильно вважав відсутнім спір про право, так як відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Таким чином походження дитини визначається нормами Закону незалежно від правильності внесених відомостей до свідоцтва про народження дитини.

З огляду на вищевикладене, просив скасувати ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2018 року.

На дану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив до апеляційного суду, в якому зазначив, що вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Просить ухвалу Косівського районного суду від 14.02.2018 року залишити в силі, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до п. 9 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник не з'явилися. Представник надіслав на адресу суду клопотання, в якому зазначив про підтримання доводів скарги, просив розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 27.06.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 шлюб між сторонами розірвано 25.05.2016 року (а.с. 5).

Судом встановлено, що відповідно до копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 19.07.2017 року дитина ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року. При цьому, у Свідоцтві про народження у графі батько вказано: «ОСОБА_2» (а.с. 6).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час винесення даного судового рішення) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Згідно п.п. 4, 4-1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час винесення даного судового рішення) судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідні положення закріплено також в ст.ст. 160, 161 ЦПК України в редакції, яка діє з 15.12.2018 року.

За змістом ст. 122 СК України походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не записаний у свідоцтві про народження батьком дитини, а також беручи до уваги копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 19.07.2017 року (а.с. 7), апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність між сторонами спору про встановлення чи оспорювання батьківства, та про визнання судового наказу, виданого Косівським районним судом 01.12.2017 року по справі №347/2259/17 таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права, не спростовують висновків місцевого суду, а тому правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Ясеновенко Л.В.