Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 317/1594/14-ц

провадження № 61-14254св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - Запорізька місцева прокуратура № 2, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області,

відповідачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Обслуговуючий садівничий кооператив «Гриф-2006»,

Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С., від 22 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року Запорізький міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, в інтересах держави в особі органа, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах: Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику.

Позовна заява мотивована тим, що проведеною перевіркою, за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області, встановлені порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок на території Долинської сільської ради. Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року №2/51 членам ОСК «Гриф-2006» було передано у власність земельні ділянки за рахунок земель ОСК «Гриф-2006», зокрема ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку № 4 площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення садівництва. У подальшому, на підставі зазначеного розпорядження, ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 61 від 20.03.2007 року. За договором купівлі-продажу ВЕТ № 049768 від 20 липня 2007 року ОСОБА_3 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 На підставі вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року №2/51 скасовано. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку з порушенням норм статей 118, 123 ЗК України, вважає, що державний акт НОМЕР_2 підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_3 було відведено земельну ділянку, яка не перебувала у його користуванні, на підставі технічної документації із землеустрою та без розроблення проекту землеустрою.

На підставі зазначеного позивач просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_2 від 20 березня 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним державний акт НОМЕР_3 від 06 грудня 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_4, скасувати записи про державні реєстрації вказаних державних актів та витребувати у ОСОБА_4 спірну земельну ділянку.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року залучено правонаступника Запорізької міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері - Запорізьку місцеву прокуратуру №2, замінено неналежного відповідача реєстраційну службу Запорізького районного управління юстиції Запорізької області на Запорізьку районну державну адміністрацію Запорізької області.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області, у складі головуючого судді Мінгазова Р. В., від 03 серпня 2016 року у задоволенні позову Запорізької місцевої прокуратури № 2, в інтересах держави в особі органа уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, відмовлено.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, щоскасоване через декілька років після прийняття розпорядження Запорізької районної державної адміністрації не може бути підставою для витребування землі від добросовісного набувача, оскільки воно було чинним на момент укладення оскаржуваної угоди і вичерпало свою дію. Протизаконна поведінка відповідачів прокурором не доведена.

22 листопада 2016 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року змінено у частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що районний суд не врахував, що постановою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2015 року скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року і прийнято рішення про відмову у задоволенні позову прокурора щодо незаконності розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 03 березня 2007 за № 2/51 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Гриф-2006» у власність земельних ділянок для ведення садівництва». Таким чином, на момент ухвалення районним судом рішення у справі розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 03 березня 2007 № 2/51 було чинним, а тому державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_3 на його підставі, не може бути визнаний недійсним, а спірна земельна ділянка витребуваною у останнього власника ОСОБА_4

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року.

26 січня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

13 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом Запорізької місцевої прокуратури № 2, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи: Обслуговуючий садівничий кооператив «Гриф-2006», Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику, призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

19 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року і залишити в силі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи, не врахував, що Запорізька місцева прокуратура № 2 є неналежним позивачем, а зміна правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог призвела до деформації доказів та фактично є втручанням у правосуддя.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 22 січня 2007 року № 32 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,0559 га. в оренду громадянам - членам ОСК «Гриф» для ведення колективного садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, строком на 12 років.

На підставі вказаного розпорядження 30 січня 2007 року між Запорізькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСК «Гриф» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 за рахунок земель запасу Долинської сільської ради Запорізького району, розташовану за межами населеного пункту.

Згідно пункту 2 договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,0559га, в тому числі: 2,9559га - рілля, 1,1000га - пасовища.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 03 березня 2007 № 2/51 передано безоплатно у власність громадянам - членам ОСК «Гриф-2006» земельні ділянки, зокрема ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку № 4 площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення садівництва.

ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на землю ділянку НОМЕР_2, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 61 від 20 березня 2007 року.

У подальшому ОСОБА_3 передав вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу ВЕТ № 049768 від 20 липня 2007 року на користь ОСОБА_4, який на даний час є власником спірної земельної ділянки. На підставі вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року у справі № 0870/644/12 скасовано розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року за № 2/51 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Гриф-2006» у власність земельних ділянок для ведення садівництва».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2013 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 60 ЦПК України (2004 року) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо правових підстав відмови у задоволені заявлених позовних вимог, апеляційний суд, врахувавши, що постановою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2015 року відмовлено у задоволені позовних вимог прокурора про скасування розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року № 2/51 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Гриф-2006» у власність земельних ділянок для ведення садівництва», яка у силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України (2004 року) має преюдиційне значення, надавши оцінку доводам прокурора і доказам, на які останній посилається на обґрунтування своїх вимог, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на землю, виданого ОСОБА_5, та для витребування спірної земельної ділянки у останнього власника - ОСОБА_4

Апеляційний суд правильно встановив, що за наявності чинного рішення органу державної влади, яке свідчить про добровільну передачу у власність земельної ділянки, підстави для визнання незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку, а також витребування земельної ділянки відсутні.

Апеляційний суд вірно врахував правові позиції Верховного Суду України, які висловлені у постановах від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15.

Доводи заявника про те, що своїми діями апеляційний суд фактично здійснив втручання у правосуддя є безпідставними, оскільки статтею 307 ЦПК України, 2004 року, було передбачено повноваження апеляційного суду змінювати рішення суду першої інстанції, зокрема, і в частині зміни мотивів судового рішення.

Разом з цим, посилання заявника на відсутність у Запорізької місцевої прокуратури № 2 права на звернення в інтересах держави до суду з даним позовом є необґрунтованими, оскільки, у справі, яка переглядається, Запорізький міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сферів інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області звернувся до суду з позовом у квітні 2014 року, тобто в період дії Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року, в якому повноваження прокурора у сфері представництва були більш ширшими, ніж передбачені новим Законом «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк