Провадження № 6/761/287/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В., розглянувши матеріали цивільної справи за поданням старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бахрушина А.М., заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове проникнення до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною заявою.

Заявник подання обґрунтовує тим, що на виконанні в Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-299/09 від 03.10.2016 року виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 300,00 грн., а починаючи з 25.10.2016 року у твердій грошовій сумі 1700,00 грн. щомісячно. 12.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови направлено боржнику для виконання та стягувану для відома. 08.08.2017 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання виконавчого документа та у зв'язку з несплатою боржником заборгованості винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та згідно рішення №21785404 зареєстровано у державному реєстрі обтяжень. Згідно відповідей на запит державного виконавця, джерела отримання доходів у боржника відсутні. Також державним виконавцем встановлено відсутність інформації про реєстрацію транспортних засобів за боржником. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2. Божник з 23.10.2017 року надає довідки, зі змісту яких вбачається, що він перебуває на стаціонарному лікуванні орієнтовно до 15.01.2018 року. 18.01.2018 року та 21.02.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, двері державному виконавцю не відкрили. Станом на 01.03.2018 року сума заборгованості склала 80142,72 грн. Божник ухиляється від надання можливості державному виконавцю надання доступу до житло для проведення перевірки його майнового стану а також проведення опису та арешту частини квартири, яка зареєстрована за боржником та у зв'язку з тим, що скласти постанову про опис та арешт майна боржника не виявляється можливим по причині не надання доступу до приміщення, виникла необхідність звернутися до суду.

Тому, заявник просив суд постановити ухвалу про надання дозволу державному виконавцю на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

Заявник в судове засідання не з`явився, у поданні просив розглядати дане подання без його участі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно п. 6, 7 ч. 3 ст. ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-299/09 від 03.10.2016 року виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 300,00 грн., а починаючи з 25.10.2016 року у твердій грошовій сумі 1700,00 грн. щомісячно.

12.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-299/09 від 03.10.2016 року виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 300,00 грн., а починаючи з 25.10.2016 року у твердій грошовій сумі 1700,00 грн. щомісячно.

08.08.2017 року державним виконавцем винесені постанови про арешт всього майна боржника та про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення 71642,72 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за боржником зареєстрована 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2

18.01.2018 року та 21.02.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, двері державному виконавцю не відкрили, про що складні відповідні акти державного виконавця.

На виклики державного виконавця боржник не з'являється.

19.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст. 5 Закону України «Про ви конаюче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З урахуванням вищенаведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Враховуючи те, що боржник самостійно заборгованість не погасив, виконавчий лист не виконав, не з`являвся до державного виконавця, не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання виконавчого листа №2-299/09 від 03.10.2016 року виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 300,00 грн., а починаючи з 25.10.2016 року у твердій грошовій сумі 1700,00 грн. щомісячно, а тому вимоги подання підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. 439 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 5, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 19, 30 Конституції України, суд,

УХВАЛИВ

Подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бахрушина А.М., заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове проникнення до житлового приміщення - задовольнити.

Дозволити примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, 1/3 частини якої належить ОСОБА_2, для проведення виконавчих дій передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складання повного тексту ухвали суду 05.04.2018 року.

Суддя