1Справа № 335/9265/18 2/335/2324/2018
РІШЕННЯ
12 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача адвоката ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Позов мотивований тим, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 17.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
На даний час ОСОБА_1 перебуває у тяжкому матеріальному становище, адже витрат на життя які складаються з придбанням їжі, одягу, медикаментів, оплати комунальних послуг, необхідності проходження лікування, тощо йому не вистачає, а тому стягнення з нього аліментних зобовязань є непомірним.
Крім того, позивач зазначає, що він є інвалідом другої групи, непрацездатною особою, знаходиться на обліку у Запорізькому міському центрі зайнятості, та доходу який складається з виплат по безробіттю та інвалідності не має.
Враховуючи суттєву зміну майнового стану, ОСОБА_1 звернення до суду із вимогами про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), до 1/4 частини, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, обґрунтувавши тим, що вона знаходиться у декретній відпустці, у шлюбі не перебуває та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, 06.12.2015 року. Аліменти які вона отримує від позивача на її думку є незначними, та є одним з джерелом утримання трьох дітей, адже отримує лише допомогу по народження дитини та малозабезпеченим сімям, та цих коштів їй не вистачає, а тому просила суд у позові відмовити у повному обсязі відповідно до поданого до суду відзиву.
Суд вислухавши думку позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.11.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 107258 від 25.11.2014 року.
Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС № 299000, виданим 17.12.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, який проживає разом із матірю.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 17.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з постанови Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.12.2017 року, державним виконавцем зведене виконавче провадження ВП № 55365491 з примусосовго виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частини і до досягнення дитиною повноліття.
Також, судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи, зо підтверджується долученою до позову довідкою МСЕК серія 0835335, часто проходить курси стаціонарного лікування, отримує лише щомісячний дохід у виді пенсії та допомоги по безробіттю, перебуває на обліку у Запорізькому міському центрі зайнятості, що підтверджується довідкою від 25.07.2018 року.
Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВРУ № 789ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Також ч.ч. 1, 2 ст. 27 вищевказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.
Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуютьсясудом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд при визначенні аліментів враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05. 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Крім того, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Суд, оцінивши докази щодо матеріального стану платника аліментів, враховуючи розмір утримуваних з його пенсії та допомоги по безробіттю аліментних платежів, його стан здоровя, необхідність утримувати себе та нести певні розтрати на своє лікування, необхідність виконувати обовязок щодо сплати комунальних послуг тощо, враховуючи матеріальне становище відповідача, а також те, що з 01.01. 2018 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років становить 1 860 грн. 00 коп., крім того батьки в рівних частинах повинні нести витрати по утриманню та вихованню дітей, вважає, що є наявні всі підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, оскільки судом встановлено що дійсно погіршився матеріальний стан позивача.
Під час розгляду судом справи, відповідачем не було доведено суду та не надано доказів того, що існують обставини, що унеможливлюють змінити розмір стягуваних з позивача аліментів.
Отже, враховуючи надані позивачем докази, що підтверджують потрібність лікування, беручи до уваги підтвердження позивачем його статусу як безробітного та інваліда ІІ групи, відсутність відповідних підтверджених доказами заперечень з боку відповідача, суд вважає необхідним та достатнім для гармонійного розвитку неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина, на підставі рішення рішення Орджонкіідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2017 року, стягнувши з позивача на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти з 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі.
У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006 року.
Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Але, враховуючи матеріальне становище відповідача, яка не працює, не заміжня, утримує також ще двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від сплати судового збору, а тому витрати по сплаті судового збору суд відносить за рахунок Держави.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зменшити розмір стягуваних з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судові витрати по справі віднести на рахунок Держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 12 листопада 2018 року.
Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2018 року, оголошено буде 16 листопада 2018 року о 14:00 год.
Суддя
Орджонікідзевського районного суду
м. Запоріжжя В.О. ОСОБА_5