Справа № 307/1160/17
Провадження № 2/307/93/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, де третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради, де третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування. В позовній заяві зазначила, що у 1973 році на імя її чоловіка та на її імя видано будівельний паспорт земельної ділянки та свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах. Ці документи були видані їм на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради депутатів трудящих №37 від 8 травня 1972 року, за яким їм виділено та згідно акту і рішення виконкому Тячівської районної ради трудящих від 24 січня 1973 року №16 відведено в натурі земельну ділянку, площею 700 метрів квадратних (розміром 34х21 метр), дозволено будівництво житлового будинку та господарських споруд в с. Новоселиця по вул. Полянській, 17. Протягом декількох років вони з чоловіком побудували житловий будинок на переданій їм під забудову земельній ділянці, згідно із планом забудови на відстані 4 метрів від вулиці та 1 метру з правого боку від межі з сусіднім землекористувачем, тобто з додержанням архітектурних, будівельних норм і правил. Сусідній землекористувач, в той же період, на межі земельних ділянок, забетонував металічні стовпці (межові знаки) та відмежувався від їхньої ділянки огорожею з металічної сітки. За проектом забудови, розробленим згідно із Генеральним планом забудови с. Новоселиця, між їхніми земельними ділянками не передбачено ні проїзду для транспорту, ні пішохідної доріжки. 17 червня 2013 року помер її чоловік і до часу його смерті вона проживала з ним. Потім вона продовжила проживати у зазначеному житловому будинку, тобто вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Протягом останніх років окремі мешканці села проходили з вулиці Полянської на сусідню вулицю Садову між її будинком та металічною огорожею сусіда, проти чого до завершення оздоблювальних робіт (зовнішньої штукатурки будинку) вони не заперечували, однак після того як сталися ряд випадків забруднення оздоблення будинку з боку самовільно влаштованого проходу, за її проханням онуки встановили з боку вулиці огорожу та закрили цей прохід. У кінці лютого 2017 року їй надійшло повідомлення з сільської ради про те, що депутати на засіданні 8 сесії 7 скликання від 15.02.2017 року вирішили віднести прохід між вулицями Садова та Полянська до земель загального громадського користування та заборонили будь-кому самовільно закривати прохід, а її зобовязали звільнити самовільно загороджений прохід. Вважає таке рішення органу місцевого самоврядування незаконним, таким, що порушує її права через наступне. Відповідач письмово підтвердив, що змін у Генеральний план села щодо встановлення на використовуваній нею земельній ділянці спірного проїзду не вносилось, рішень сільська рада з цього питання, тобто про вилучення у неї з користування частини земельної ділянки, призначеної для житлової забудови, зміни її цільового призначення, не приймала. Отже, порушене її право на вільне користування спірною частиною земельної ділянки, яка їй раніше була надана рішенням ОСОБА_2 сільської ради депутатів трудящих за №38 від 8 травня 1972 року, яка є частиною житлової забудови, і таке право підлягає захисту.

Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради Тячівського району від 15 лютого 2017 року за №252 «Про розгляд заяв» в частині віднесення (встановлення) проходу між вулицями Садова та Полянська в с. Новоселиця до земель загального громадського користування і заборони самовільного закриття цього проходу.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в ОСОБА_1 є будівельний паспорт, який не відповідає дійсності, тому що розмір земельної ділянки на будівельному плані вказаний 35 метрів, а насправді є 43 метри. Свідки на минулій сесії сільської ради ствердили, що спочатку знаходився будинок батьків ОСОБА_1. В 1973 році Кошліка будувала будинок і порушила межі. Спірний прохід знаходиться ще з 40-х років, вулиця Садова є тупиковою і крім спірного проходу більше не має доступу до іншої вулиці. Рішенням ОСОБА_1 виділено землі, площею 0,26 га., але в неї є документи, що в 1990 році згідно архітектурного плану межа проходить по житловому будинку. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позов безпідставний. Вказаний прохід є зображений на загальному плані села. В наданих представником позивачки доказах існує суперечність так як будинок побудований з порушенням плану забудови, зокрема порушені межі забудови. Вважає, що оскаржуване рішення сільської ради є законним. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно будівельного паспорту земельної ділянки за №16, виданого 1973 року, свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, акту від 20 січня 1973 року, забудовниками житлового будинку в с. Новоселиця, вул.. Полянська, 17, зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_1, площа земельної ділянки під забудову становить 0,07 га.(а.с.6-9).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФМ №156011 від 18.06.2013 року ОСОБА_7 помер 17.06.2013 року (а.с.11)..

Відповідно до листа ОСОБА_2 сільської ради від 17.02.2017 року за №09-03/11 на засіданні 8 сесії 7 скликання від 15.02.2017 року депутати вирішили прохід між вулицями Садова і Полянська віднести до земель загального громадського користування, будь-кому забороняється вільно закривати прохід. ОСОБА_1 повинна до 23.02.2017 року звільнити самовільно загороджений прохід між вулицями (а.с.12).

Згідно листа ОСОБА_2 сільської ради від 21.04.2017 року за №09-03/14 до Генерального плану забудови села щодо встановлення проходу зміни не вносились (а.с.13).

Рішенням восьмої сесії сьомого скликання від 15.02.2017 року за №252 «Про розгляд заяв» вирішено прохід між вулицями Садова та Полянська, який знаходиться між житловими будинками ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, віднести до земель загального громадського користування. Громадянам забороняється самовільно закривати прохід між вулицями Садова та Полянська (а.с.14).

З кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого ФОП ОСОБА_11, видно місце розташування земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 та сусідніх земельних ділянок по вулиці Полянській та Садовій в с. Новоселиця (а.с.15).

Відповідно до архівного витягу рішення №16 виконкому Тячівської районний ОСОБА_6 депутатів трудящих від 24 січня 1973 року «Про надання дозволу на індивідуальне житлове будівництво громадянам сіл району», вирішено надати дозвіл на будівництво нових житлових будинків на старому місці громадянам сіл району в с .Новоселиця, в тому числі і ОСОБА_7 та ОСОБА_1 по вул. Полянській,17,, на земельній ділянці, площею 0,07 га, яка за ними зареєстрована (а.с.75).

Згідно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 20.02.2004 року за №2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в с. Новоселиця, вул. Садова, 12, площа земельної ділянки 0,06 га. (а.с.78-80).

Будівельним паспортом на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 1990 року стверджується, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надано дозвіл на право виконання будівельних робіт одноповерхового індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по вул.. Полянська в с. Новоселиця на підставі рішення виконкому Тячівської районної ради народних депутатів від 14.09.1990 року за №190 (а.с.81-83).

В архівному витязі протоколу зборів уповноважених членів колгоспу ім..50 річчя Жовтня с. Новоселиця від 21.11.1974 року за №4 зазначено, що вирішено прийняти ОСОБА_7, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, в члени колгоспу із наділом земельної ділянки 0,26 га та врахувати йому стаж роботи з часу якого працює в колгоспному виробництві (а.с.85)..

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради за ОСОБА_7, мешканцем с. Новоселиця, вул.. Полянська, 19, згідно запису в погосподарській книзі зареєстровано 0,26 га землі (а.с.86).

В довідці виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 21.04.2017 року за №693, зазначено, що будинок ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 до перенумерації будинків мав №17 (а.с.87).

Згідно списку громадян, яким виділено земельну ділянку у приватну власність, ОСОБА_7, мешканцю с. Новоселиця, вул. Полянська, 19, виділено земельну ділянку, площею 0,14 га та 0,12 га (в.с.112-113).

Відповідно до листа ОСОБА_2 сільської ради від 11.08.2017 року за №09-03/19 згідно запису в погосподарській книзі за 1971-1975 роки ОСОБА_1 з чоловіком проживали разом з матірю, користувалися земельною ділянкою, площею 0,15 га, після смерті матері з 1976 року користуються земельною ділянкою площею 0,26 га (запису про підстави користування земельною ділянкою в погосподарських книгах відсутні), на даний час згідно записів користується земельною ділянкою 0,25 га (де знаходиться земельна ділянка, запису не має), дозвіл на перебудову житлового будинку сільською радою не надавався (а.с.114).

Відповідно до виписок з погосподарських книг за дворогосподарством по вулиці Полянській,19 в с. Новоселиця, де проживає позивачка ОСОБА_1, закріплена земельна ділянка площею 0,26 га. (а.с.115-116).

Свідки ОСОБА_15В, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 в судовому засіданні ствердили, що якщо вулицю Садову з якихось причин буде перекрито та прохід буде закрито позивачкою ОСОБА_1, то вони не будуть мати взагалі ніякого проходу між вулицями. Позивачка будинок побудувала в 1971 році, а коли його перебудовувала, то звузила прохід.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про планування та забудову територій» планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або землекористувачів земельних ділянок, будинків, споруд.

Відповідно до ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 3 статті 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Під час огляду в судовому засіданні генерального плану с. Новоселиця спеціаліст ОСОБА_19 пояснив, що прохід між вулицями Садова та Полянська в с. Новоселиця генеральний план с. Новоселиця не містить, картографічне та геодезичне розташування забудови позивачки ОСОБА_1Д по вулиці Полянській в с. Новоселиця має велику відповідність з її будівельним паспортом, перед встановленням пішохідного проходу, який не може бути меншим за 1,5 метра, на місцевості повинні вноситися зміни в генеральний план села.

Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що прохід біля будинку позивачки ОСОБА_20 між вулицями Садова та Полянська в с. Новоселиця, генеральний план с. Новоселиця не передбачає, відповідні зміни до нього не вносилися, суд вважає, що позов є підставним і порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення 8 сесії 7 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 15 лютого 2017 року за №252 в частині віднесення проходу між вулицями Садова та Полянська в с. Новоселиця, який знаходиться між будинками ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, до земель загального громадського користування і заборони самовільного закриття вказаного проходу.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 39, 152 158, ЗК України, ст.23 Закону України «Про планування та забудову територій», ст.ст.391, 328, 391, 393 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення 8 сесії 7 скликання ОСОБА_2 сільської ради від 15 лютого 2017 року за №252 в частині віднесення проходу між вулицями Садова та Полянська в с. Новоселиця, який знаходиться між будинками ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, до земель загального громадського користування і заборони самовільного закриття вказаного проходу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 сільської ради Тячівського району Закарпатської областіна користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 640 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 6 квітня 2018 року.

Головуючий В.І.Бобрушко