Справа № 2-409/11
Провадження № 22-ц/779/451/2018
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Горейко М.Д., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рогатинського районного суду від 07 лютого 2018 року у складі судді Лошак О.О. по справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця про повернення виконавчого листа та про визнання незаконним рішення головного державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Сташків О.Б. від 22.06.2017 року про повернення виконавчого листа ВП№50295074 та про визнання незаконним рішення головного державного виконавця Кривеня І.С. від 04.09.2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

В обгрунтування вимог скарги ОСОБА_2 посилався на те, що державним виконавцем неправомірно повернуто виконавчий лист, оскільки ним не в повній мірі вжито заходів по примусовому виконанню виконавчого листа відповідно до вимог відповідно до закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, вказав, що рішення державного виконавця від 04.09.2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання у зв»язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового платежу є необгрунтованим, так як повторне пред»явлення виконавчого документа до виконання по своїй суті не є заявою про відкриття нового виконавчого провадження, а заявою про відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Рогатинського районного суду від 07 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Сташків О.Б. від 22.06.2017 року про повернення виконавчого листа ВП№50295074 та про визнання незаконним рішення головного державного виконавця Кривеня І.С. від 04.09.2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Апелянт вказав, що не зважаючи на повернення йому виконавчого листа, виконавче провадження №50295074 не було закінчене.

Рішення головного державного виконавця Кривень І.С. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв»язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового платежу є необґрунтованим та незаконним, оскільки повторне пред»явлення виконавчого документу до виконання не є заявою про відкриття нового виконавчого провадження, а є заявою про відновлення виконавчого провадження, в даному випадку ВП №50295074, яке не закінчено. Сплата авансового платежу при відновленні виконавчого провадження законодавством не передбачена.

Вказав, що всупереч п.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Однак державний виконавець Кривень І.С. повідомлення від 04.09.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання надіслав йому лише 07.11.2017 року, тобто через 2 місяці від строку визначеного законом.

Таким чином, дії державного виконавця при прийнятті рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є незаконним.

Апелянт зазначив, що в скарзі він звертався з заявою не про відкриття виконавчого провадження, а з заявою про відновлення виконавчого провадження.

Також зазначив, що сплата авансового платежу при відновленні виконавчого провадження законодавством не передбачена.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу суду про задоволення його заяви.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з»явилися, надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Сташків О.Б. перебувало виконавче провадження № 50295074 від 24.02.2016 року, відкрите на підставі заяви ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа виданого Рогатинським районним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 102523 грн.

Постановою державного виконавця від 22.06.2017 року виконавчий документ у відповідності до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу ОСОБА_1

Не погоджуючись із постановою про повернення виконавчого документа ОСОБА_1 звернувся із скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до положень ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виконавець, згідно ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що в ході проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу державним виконавцем встановлено, що пенсії боржник не отримує, за цивільно-правовими угодами не працює, у боржника відсутні рахунки у банківських установах, відсутні відомості про отримання боржником ОСОБА_4 доходів. Згідно інформаційної довідки з реєстру права власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано 1/6 частину домоволодіння, що розташоване в с.Лучинці Рогатинського району. Однак звернути стягнення на належну частку майна боржнику неможливо через те, що за вказаною адресою зареєстровані та проживають неповнолітні діти. Державним виконавцем неодноразово здійснювалися виїзди за місцем проживання боржника, що підтверджується актами від 02 березня 2016 року, 20 червня 2016 року, 14 липня 2016 року, 18 липня 2016 року, 08 лютого 2017 року. Вищезазначене підтверджується копіями відповідей на запити державного виконавця - Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, актами державного виконавця від 02 березня 2016 року, 20 червня 2016 року, 14 липня 2016 року, 18 липня 2016 року, 01 лютого 2017 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційними довідками відділу Держгеокадастру у Рогатинському районі, державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області.

Таким чином, державним виконавцем вжито всіх, передбачених Законом заходів для примусового виконання судового рішення.

Посилання апелянта на те, що державним виконавцем не перевірено майновий стан боржника не заслуговують на увагу, оскільки судовим виконавцем іншого майна на яке можна звернути стягнення за боржником не виявлено, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними, що підтверджується рядом складених державним виконавцем актів.

Що стосується вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, то суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_1 не надав підтвердження про звільнення від сплати авансового внеску у порядку визначеному ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Так положеннями зазначеної статті визначено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Апелянтом ОСОБА_1 не представлено доказів на підтвердження підстав для звільнення його як стягувача від сплати авансового внеску.

Посилання апелянта на те, що він звертався з заявою не про відкриття виконавчого провадження, а про відновлення виконавчого провадження не заслуговують на увагу.

Положеннями ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або припинення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Постанова державного виконавця від 22.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не скасована, а тому посилання апелянта що мало місце відновлення виконавчого провадження, а не його відкриття є необґрунтованим.

Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рогатинського районного суду від 07 лютого 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: М.Д. Горейко

О.О. Томин