Провадження № 2/344/413/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Татарінової О.А.,

з участю секретаря Бухвак І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення, визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності та зобов'язання передати ключі від приміщень і не чинити перешкод у користуванні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 27 грудня 2016 року звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну правовідношення, визнання договору недійсним, визнання права власності та зобов'язання вчинити дії.

23 жовтня 2017 року позивач змінив позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1, позначених у плані літерою "А", площею 269,9 кв.м.; визнати за ним право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_2 позначених у плані літерою "А", площею 269,9 кв.м., визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування щодо вищевказаних нежитлових приміщень АДРЕСА_1, застосувати наслідки недійсності правочину; зобов'язати відповідачів передати ключі від вказаних приміщень і не чинити йому перешкод у користуванні ними. Також заявою від 24.01.2018 р. позивач змінив підстави позову і зазначив, що оскаржувані правочини купівлі-продажу нерухомості, а також договір дарування були удавані, тобто вчинені сторонами для приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що між ним та його знайомою ОСОБА_2 було укладено усний договір комісії, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалась безоплатно від свого імені але за кошти позивача придбати у ПАТ "КБ "Хрещатик" у власність вищевказані нежитлові приміщення і в подальшому передати їх у власність позивача. На виконання зазначеного договору він особисто сплатив ПАТ "КБ "Хрещатик" кошти в сумі 2 410 080 грн. як оплату за придбані нежитлові приміщення. 24 лютого 2016 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№151-165, посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. відповідно за рестровими номерами № 63 та №67. Проте після спливу обумовленого строку, а саме восени 2016 року, відповідач ОСОБА_2 відмовилась передати у його власність придбану на виконання договору комісії нерухомість, відчуживши при цьому без його згоди 06.09.2016 р. нежитлові приміщення АДРЕСА_1 за удаваним договором дарування своїй матері- ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечила й вказала, що позивач як її знайомий дійсно допомагав їй у пошуку й придбанні спірного нерухомого майна, однак жодний договір комісії між ними не укладався, майно придбавалось виключно за її кошти, про що свідчать договори купівлі-продажу нерухомості та банківські платіжні доручення, а також відсутність будь-яких документів про отримання коштів від позивача. Зазначає також про те, що видана нею на ім'я позивача довіреність від 25.02.2016 не передбачала права довіреної особи на розпорядження нерухомістю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась повторно, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Мелещенко Л.В. від 27 грудня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В справі відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2016 року вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на нежитлові приміщення АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1 АДРЕСА_2 позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2. Вважає, що

Відповідно до розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. від 04.05.2017 року, у зв'язку із закінченням повноважень судді Мелещенко Л.В. було проведено повторний автоматизований розподіл справи. Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу призначено судді Польській М.В. й ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Польської М.В. від 12.06.2017 прийнято справу до провадження. У зв'язку із закінченням повноважень судді Польської М.В. згідно з розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. від 08.08.2017 року було проведено повторний автоматизований розподіл справи. Системою автоматичного розподілу зазначену цивільну справу розподілено судді Татаріновій О.А. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Татарінової О.А. від 21.08.2017 цивільну справу прийнято до провадження.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає наступне.

Між Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний Банк «Хрещатик» та відповідачем ОСОБА_2 виникли відносини, які випливають з договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Так, між Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний Банк «Хрещатик» та ОСОБА_2 24 лютого 2016 року укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим №63, відповідно до умов якого ОСОБА_2. придбала за ціною 1 403 480 грн. нежитлові приміщення АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1 (копія договору, а.с.5-8). Згідно з пунктом 5 вказаного договору сторони підтвердили факт повного розрахунок за придбану нерухомість. З положень пункту 9 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до пунктів 13, 15 договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об'єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору. Зазначений договір не містить будь-яких вказівок про те, що він укладався покупцем на підставі договору комісії.

Крім того, між Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний Банк «Хрещатик» та ОСОБА_2 24 лютого 2016 року укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим №67, відповідно до умов якого ОСОБА_2. придбала за ціною 1 406 600 грн. нежитлові приміщення АДРЕСА_2 позначених у плані літерою «А», площею 270,5 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2 (копія договору, а.с.9-12). Згідно з пунктом 4 вказаного договору 703 300 грн. сплачено покупцем до підписання договору, а іншу частину покупець зобов'язався сплатити рівними частинами протягом чотирьох місяців (до 24 червня 2016 року). З положень пункту 11 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до пунктів 17, 19 договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об'єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору. Зазначений договір не містить будь-яких вказівок про те, що він укладався покупцем на підставі договору комісії.

Відповідно до копії довіреності, посвідченої 25 лютого 2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим номером 71 (а.с.17-18) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 уповноважила позивача ОСОБА_1 представляти її інтереси в будь-яких установах, організаціях чи підприємствах, центрі з надання адміністративних послуг, які стосуватимуться питань управління та експлуатації всього належного їй нерухомого майна без права його відчуження. Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №31989815 від 26.08.2016 (а.с.192) дія вказаної довіреності припинена за заявою ОСОБА_2 26 серпня 2016 року.

Згідно з копіями платіжних доручень №10 та № 11 від 24.02.2016 ОСОБА_2 перерахувала на рахунок ПАТ "КБ"Хрещатик" за придбані приміщення 703 300 грн. та 1 403 480 грн. Відповідно до копії платіжного доручення №7 від 24.03.2016 (а.с.13), копії квитанції №1 від 25.04.2016, копії квитанції №1 від 24.05.2016 ОСОБА_2 здійснила ще три платежі на користь ПАТ "КБ"Хрещатик" по 175 825 грн. кожен як розрахунок за придбану нерухомість. З копії квитанції №69114503 від 24.06.2016 вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на користь ПАТ "КБ"Хрещатик" 175 825 грн. в якості оплати від ОСОБА_2 за придбані нежитлові приміщення №151-165.

Належність ОСОБА_2 коштів, використаних для купівлі вищевказаних нежитлових приміщень, крім того підтверджується копією Договору №266ІБС-1481 від 23 листопада 2015 року (а.с.185), відповідно до умов якого ПАТ "КБ"Хрещатик" надавав з 23.11.2015 р. по 22.02.2016 р. у тимчасове платне користування ОСОБА_2 індивідуальний банківський сейф № 03/08, розміром 10/18 см., копією Договору №3687 банківського рахунку фізичної особи від 23.02.2016 (а.с.186-189), довідкою ПАТ "КБ "Хрещатик" (а.с.188), копією квитанції № 50769 від 23.02.2016 (а.с.189) і копією квитанції №50879 від 24.02.2016, згідно з якими ОСОБА_2 внесла на поповнення свого рахунку відповідно 719 400 грн. та 1 388 380 грн.

Натомість, позивачем не доведено належність йому коштів, за які були придбані спірні нежитлові приміщення (крім коштів, за рахунок яких 24.06.2016 відповідно до квитанції №69114503 здійснено оплату 175 825 грн. від імені ОСОБА_2 ). Так., з розділу 12 копії декларації ОСОБА_1 за 2015 рік (а.с. 116-125) вбачається, що у його власності на кінець 2015 р. перебували готівкові кошти в розмірі 15 000 доларів США, 15 000 Євро, 1 100 000 гривень та 90 000 польських злотих. Крім того, у розділі 3 декларації ОСОБА_1 зазаначено про наявність у нього права власності на дві земельні ділянки загальною площею 3 000 м.кв. та 276 кв.м. відповідно, а також відповідачем задекларовано у розділі 6 два транспортних засоби.

Відповідно до поданої позивачем копії своєї декларації за 2016 р. (а.с.107-115) у 2016 році його майновий стан не змінився й у власності перебували готівкові кошти у такому ж розмірі, що й у 2015 р. Крім того ОСОБА_1 задекларовано отримання в 2016 році заробітної плати в розмірі 77 592 грн. Будь-які відомості про здійснення декларантом у 2016 році правочинів, предметом яких перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, у вказаній декларації відсутні.

Згідно з копії виписки по картковому рахунку НОМЕР_3, відкритого на ім'я ОСОБА_1 у АТ "Ощадбанк" (а.с. 126-130), в період з 01.01.2015 по 07.09.2016 по рахунку було здійснено операцій по кредиту рахунку на загальну суму 2 101 743 грн. 66 коп. та по дебету рахунку на загальну суму 2 101 411 грн. 53 коп. Зазначені операції (за винятком безготівкового зарахування заробітної плати та пенсії на загальну суму 4 142 грн. 66 коп.) стосувались виключно поповнення карткового рахунку готівковими коштами та безготівковим перерахуванням коштів, а тому, на думку суду, не можуть свідчити про отримані фізичною особою доходи.

Відповідно до копії виписки по рахунку НОМЕР_4, відкритого на ім'я позичальника у ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 131-160), в період з 01.01.2015 по 07.09.2016 на рахунок надійшло 3 257 108 грн. 99 коп., а витрачено 3 257 584 грн. 81 коп. Зазначені операції також стосувались виключно поповнення карткового рахунку готівковими коштами та безготівковим перерахуванням коштів, а тому також на думку суду, не можуть свідчити про отримані фізичною особою доходи.

В силу положень пункту 3 частини першої статті 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Судом встановлено, що предметом оскаржуваних договорів купівлі-продажу є нерухоме майно, вартість якого значно перевищує розмір, встановлений пунктом 3 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З положень, визначених статтею частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається, що між ним та його знайомою ОСОБА_2 було укладено усний договір комісії, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалась безоплатно від свого імені але за кошти позивача придбати у ПАТ "КБ "Хрещатик" у власність вищевказані нежитлові приміщення і в подальшому передати їх у власність позивача, однак письмових доказів,які б свідчили про факт укладення договору суду не надав.

В судовому засіданні були допитані як свідки ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які зазначили, що ОСОБА_1 Сплачував кошти за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень. Згідно з положеннями, визначеними частиною першою статті 218 Цивільного кодексу України, у випадку недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків, а тому суд не приймає до уваги показання свідків.

Таким чином, судом встановлено, що спірні нежитлові приміщення були придбані за особисті кошти відповідача ОСОБА_2, а доказів укладення між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 в усній формі договору комісії, на який посилаєне позивач, не здобуто. Отже, відсутні правові підстави для визнання удаваними оспорюваних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 24.06.2016 відповідно до квитанції №69114503 здійснено оплату 175 825 грн. від імені ОСОБА_2 Слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 528 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Натомість, відповідно до пункту 4 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України виконання обов'язку боржника третьою особою є підставою заміни кредитора у зобов'язанні. Позовні вимоги про заміну сторони у зобов'язанні та про стягнення коштів з боржника не заявлено. Згідно з частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також позивачем не надано будь-яких доказів удаваності укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору дарування нежитлових приміщень від 06.09.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського округу Проців Л.Я.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 207,208,215, 218, 512,528,1011 ЦК України, на підставі ст.ст.3, 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення, визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності та зобов'язання передати ключі від приміщень і не чинити перешкод у користуванні відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2016 року, а саме: арешт на нежитлові приміщення АДРЕСА_1, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1 АДРЕСА_2 позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2- скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Івано-Франківського Апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Татарінова О.А.