Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді САВЛУК Т.В.

за участю секретаря Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою визначити йому, ОСОБА_1, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, - три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_2, задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення по суті предмету спору, просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача - ОСОБА_3. За життя ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2237, за яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповів своєму сину - ОСОБА_1. Позивач постійно проживає у Сполучених Штатах Америки, прийнятий на консульський облік Генерального консульства України в Нью-Йорку з 12.09.2011 року. Дізнавшись про смерть батька, 09 липня 2014 року позивач прилетів в Україну та 15 липня 2014 року повернувся до США, а після похорон батька позивач мав змогу прилетіти в Україну лише 15.09.2015р. У період часу з ІНФОРМАЦІЯ_2 року по 15.07.2014 року пріоритетним для нього було поховання батька, а не отримання спадщини. При цьому, позивач наголошує, що під час його приїзду до України на поховання батька, його дружина ОСОБА_2, відповідач у цій справі, не повідомила його про наявність заповіту, та в подальшому подавши нотаріусу заяву про намір прийняти спадкове майно після смерті чоловіка не повідомила про наявність іншого потенційного спадкоємця, сина померлого спадкодавця. Смерть батька викликала у позивача душевні страждання, емоційне перенапруження, що в результаті погіршило стан його здоров'я, загострило хронічні хвороби, що призвело до необхідності звертатися за отриманням медичної допомоги на території США. Приїхавши на роковини після смерті батька в Україну, зокрема, - 28.09.2015 року позивач оформив письмову заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріус повідомив про необхідність звернення до суду з позовом про поновлення пропущеного ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина його батька ОСОБА_2, яка на час подання позивачем заяви про прийняття спадщини вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Позивач, звертаючись з цим позовом до суду, просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька, вважає, що не мав можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини з об'єктивних причин, оскільки постійно проживає за межами України, після смерті батька погіршилось суттєво погіршився стан здоров'я позивача, у зв'язку з чим виникла необхідність проходити тривалий курс лікування та реабілітації, ці обставини підтверджується медичними довідками, що перешкодило позивачу своєчасно подати заяву про намір прийняти спадщину до Консульства України в США та безпосередньо повернутись на Україну для улагодження питань, пов'язаних з прийняттям спадщини.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. (а.с. 111-112)

Представник третьої особи - Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори, в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 09.07.2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (актовий запис № 11658).

Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За життя ОСОБА_3 залишив заповіт датований 09 червня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2237, за умовами заповіту заповідач все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину - ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України).

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

25 липня 2014 року ОСОБА_2, спадкоємець першої черги за законом, звернулася до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі заяви ОСОБА_2, Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа №387-2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, яка в копії долучена до матеріалів справи. (а.с.90-111)

03 лютого 2015 року державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3, 1932 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є його дружина ОСОБА_2, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.109)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на ? квартири АДРЕСА_2 зареєстровано 03.02.2015 року за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 03.02.2015 року Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою.

28 вересня 2015 року ОСОБА_1 оформив письмову заяву до відповідної державної нотаріальної контори та/або приватного нотаріуса про прийняття спадщини батька - ОСОБА_3 згідно заповіту від 09.06.2011 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрована в реєстрі за №1121, яка надійшла на адресу Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори 23 жовтня 2015 року.

23 жовтня 2015 року Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою направлено на адресу ОСОБА_1 письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав пропуску шестимісячного строку та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 на ім'я спадкоємиці за законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 вересня 2017 року по справі № 6-496цс-17, задля належного сприяння реалізації особистого розпорядження спадкодавця судам необхідно встановити чи перевіряв нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та чи вчиняв дії для повідомлення інших спадкоємців (за наявним заповітом) про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення ПРО це у пресі.

У разі, якщо нотаріусом вказані дії, направлені на повідомлення спадкоємців, не вчинено, то існує факт порушення волі спадкодавця.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Складеним заповітом ОСОБА_3, на випадок своєї смерті, зробив розпорядження щодо наявного у нього майна, а саме, щоб після його смерті право власності на майно перейшло до його сина - ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, яка досліджена судом під час розгляду справи, під час відкриття спадкової справи нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори не перевірено наявність заповіту ОСОБА_3, складеного 09.06.2011 року на ім'я ОСОБА_1, а також не здійснено жодних дій, направлених на повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснено виклик позивача, як єдиного спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що прямо вказує на неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_3 та вчинення дій, які не відповідають волі останнього.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 року по справі № 2/235/10/16.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадковадцем ,має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України)

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналізуючи положення ст. 1272 ЦК України, на підставі яких вирішується питання щодо наслідків порушення строку для прийняття спадщини, слід дійти висновку, що цією нормою встановлено два способи продовження строку для прийняття спадщини: позасудовий і судовий.

Згідно із ч. 2 цієї норми позасудовий порядок прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, застосовується за наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Така згода викладається в письмовій заяві та подається нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судовий порядок продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила цей строк.

За наявності відомостей про позасудове вирішення питання про вступ спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, до спадкування не підлягають задоволенню вимоги про встановлення додаткового строку на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо причин пропущення позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Під час розгляду справи, судом досліджено письмові докази, якими позивач обґрунтовує обставин, які перешкоджали йому своєчасно реалізувати право на отримання спадщини в межах визначеного законодавством строку.

Так, листом Міністерства закордонних справ України за № 721/17-636-241 від 22.02.2016 року підтверджується факт постійного проживання позивача на території США, перебування ОСОБА_1 на постійному консульському обліку з 12 вересня 2011 року.

Згідно даних, які викладено у довідці Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.02.2016 року, ОСОБА_1 в період з 01.05.2014 року по 30.09.2015 року перетинав державний кордон України у пункті пропуску Бориспіль-D: на в'їзд 24.05.2014 року, на виїзд 30.05.2014 року; на в'їзд 09.07.2014 року , на виїзд 15.07.2014 року; на в'їзд 15.09.2015 року, на виїзд 29.09.2015 року.

Сторонами даний факт не заперечується, оскільки перший в'їзд позивача в Україну був викликаний хворобою батька і поганими прогнозами щодо його подальшого життя; другий в'їзд відбувся з метою похорон, а під час третього в'їзду була оформлена заява.

Відповідно до листа за № 1-16/вх1280-16 від 22.03.2016 року, яким уточнено лист від 29.02.2016 року, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, - громадянин ОСОБА_1 12.07.2014 року був документований паспортом громадянина України серії ТТ № 213750, виданого Подільським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, на підставі заяви про оформлення паспорта громадянина України, замість втраченого паспорта колишнього СРСР серії ІХ-МА № 546982, виданого Дніпровським РОВД в м. Києві від 02.04.1987 року.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що позивач міг без паспорту в Україні подати заяву про прийняття спадщини, оскільки відповідно до п. 3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса; згідно п. 3.5. цього ж Порядку, - якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

У будь-якому випадку, ні встановлення особи, ні нотаріальне посвідчення підпису не було можливим без паспорту.

Отже, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що під час перебування в Україні без паспорта громадянина України він фактично не міг подати заяву про прийняття спадщини, а отримавши паспорт у п'ятницю, в понеділок зранку він виїхав з України, що підтверджується належними доказами.

Статтею 38 Закону України «Про нотаріат» передбачений перелік нотаріальних дій, вчинюваних консульськими установами України, серед яких є посвідчення угод, видача свідоцтв про право на спадщину, посвідчення часу пред'явлення документів. Перелік цих дій не є вичерпним, тому суд приймає до уваги , як обґрунтовані, доводи представника відповідача про те, що законодавством була передбачена можливість подання позивачем, який перебуває на консульському обліку в США, заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Однак, як вбачається з медичної довідки від 13.03.2016 року, виданої лікарем у США ОСОБА_9, ОСОБА_1 хворіє на хронічну обструктивну хворобу легенів (емфіземи), перебував у лікарні із загостренням ХОХЛ, скаржиться на затримку дихання, кашель та прийняв інгаляційні ліки, пов'язані з його распіраторними симптомами

Згідно з медичною довідкою датованою 17.03.2016 року, видана лікарем у США ОСОБА_10, вбачається, що ОСОБА_1 проходив і на даний час проходить лікування у зв'язку з розвитком депресії, яка супроводжується апатією, зменшенням спілкування з оточуючими. Його емоційний стан викликаний смертю його батька у червні 2014 року та вимагав тривалого медичного лікування та реабілітації. На той період та протягом близько 7 місяців він не мав змоги приймати рішення через його пригнічений стан.

Відповідно до медичної довідки від 17.03.2016 року, наданої лікарем у США Рімма Гелберт, зазначено, що ОСОБА_1 проходив лікування під наглядом зазначеного лікаря та страждає на численні медичні хронічні стани, в тому числі: ХОХЛ, емфізема, легеневі вузли регулярний паннікуліт, венозний застій, ожиріння, не повністю контрольований панкреатит, гіпертензію та гіперліпідемію.

Фізична неможливість позивача в силу стану його здоров'я звернутися до консульської установи позивачем доведена і дані обставини не спростовані відповідачем, яким лише висунуті заперечення щодо достовірності наданого позивачем доказу, який був предметом дослідження судом та йому надана оцінка судом касаційної інстанції, що слугувало підставою для скасування ухваленого судового рішення в межах даного пору.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини наведені позивачем, які підтверджують поважні причини несвоєчасного звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки у позивача, як спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а ці обставини у їх сукупності суд вважає такими, що є поважними, тому для реалізації права позивача на прийняття спадщини за заповітом визначає додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. 38 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, як спадкоємцю за заповітом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 25 січня 2018 року.

СУДДЯ: