Справа № 128/396/18
Провадження № 22-ц/772/760/2018
Головуючий у суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

З участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Ганкіної І.А. у м. Вінниці без повідомлення (виклику) учасників справи, зі складенням її повного тексту 21 лютого 2018 року,

у справі № 128/396/18 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» про визнання договору оренди землі недійсним та витребування майна, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ним та товариством у 2017 році, а саме належної йому на праві власності земельної ділянки площею 2,14 гектарів та витребування вказаного майна на його користь.

На забезпечення своїх вимог ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ СОП «Михайлівське» виконувати будь-які роботи на земельній ділянці площею 2,14 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_1, в межах згідно з планом, що розташована на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2, виданого 21 листопада 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 524.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що йому відомо, що відповідач має намір використати належну йому на праві власності земельну ділянку площею 2,14 гектарів для сільськогосподарських потреб, а саме: засіяти сільськогосподарські культури. Вказує, що використання відповідачем земельної ділянки може створити відповідні труднощі у використанні належної йому на праві власності земельної ділянки та зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року заяву задоволено шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» виконувати будь-які роботи на земельній ділянці площею 2,14 гектарів, що розташована на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2, виданого 21 листопада 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 524.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає ухвалу обґрунтованою та законною, такою, що відповідає фактичним обставинам справи, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами у добровільному порядку щодо зазначеного нерухомого майна не вирішено та є підстави вважати, що відповідач може використовувати його для власних потреб, в зв'язку з чим невжиття такого заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Однак суд апеляційної інстанції з таким висновком погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (п. 2).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, викладених ОСОБА_3 у позовній заяві, між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» виник спір щодо чинності укладеного між ними договору оренди землі, який позивач просить визнати недійсним та витребувати у відповідача належну йому на праві власності земельну ділянку, що була передана ним в оренду за цим договором.

Згідно роз'яснень викладених у пунктах 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції даних вимог не дотримався, не з'ясував зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову, про який просить позивач і предметом позовної вимоги та не обґрунтував наявність підстав імовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Так, заборона проведення будь-яких робіт на оспорюваній земельній ділянці є прямим втручанням у господарську діяльність відповідача, оскільки основним видом діяльності товариства є сільськогосподарська діяльність.

Згідно бухгалтерської довідки товариства станом на 01 березня 2018 року на оспорюваній земельній ділянці вже проведені сільськогосподарські роботи, внесені мінеральні добрива, проведена оранка, загалом понесені витрати під урожай 2018 року у сумі 6 960,48 грн. (а.с.51).

Відповідно до положень частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Натомість заявником не наведено, а судом першої інстанції не встановлено яким чином проведення господарської діяльності товариства на земельній ділянці за оспорюваним правочином - договором оренди, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про визнання договору оренди недійсним та витребування майна.

Згідно частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Водночас предметом заявленого позову є визнання недійсним договору оренди землі та витребування майна належного позивачу, у зв'язку з чим припиняється фактичне використання земельної ділянки відповідачем. Отже заборона проведення будь-яких робіт на земельній ділянці фактично є тотожним задоволенню позовних вимог по суті.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні даного питання судом першої інстанції не дотримано норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, ухвала суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову необхідно відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі № 128/396/18 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське орендне підприємство «Михайлівське» про визнання договору оренди землі недійсним та витребування майна - відмовити.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.