КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-893 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Шевчук А.В.

Унікальний №756/2291/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1821 та відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінивши прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

В обґрунтування позову посилалась на те, що між нею та відповідачем 16 вересня 2014 року було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Спільного господарства сторони не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року позов було задоволено, шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 судовий збір.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в справі.

Просила вирішити питання про зміну її прізвища на дівоче.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що задовольняючи її позовні вимоги в повному обсязі, питання щодо зміни прізвища позивача залишилось невирішеним. В силу положень ст.270 ЦПК України це є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 01 серпня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що посилання суду першої інстанції на ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» щодо можливості відновлення дошлюбного прізвища шляхом звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану з відповідною заявою під час державної реєстрації розірвання шлюбу, є помилковими.

Дана стаття регулює порядок відновлення дошлюбного прізвища особи під час його розірвання в органах РАЦС, а не в судовому порядку.

Вирішення питання про розірвання шлюбу в судовому порядку передбачає можливість включення даної вимоги, як частини позовних. Рішення суду в даному випадку стане підставою для відновлення дошлюбного прізвища під час здійснення актового запису про розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції було неправильно розмежовано різні види розірвання шлюбу та їх наслідки, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Прийнята судом першої інстанції ухвала є незаконною та необґрунтованою, та фактично позбавляє апелянта законного права на відновлення дошлюбного прізвища.

В судове засідання сторони не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 16 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1821, після реєстрації якого подружжю було присвоєне спільне прізвище «ОСОБА_1». (а.с.6)

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився спільний син - ОСОБА_3. (а.с.9)

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2, одночасно просила змінити її прізвище на дошлюбне «ОСОБА_1». (а.с.3-5)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року позов було задоволено, шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 судовий збір. (а.с.27-28)

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи, яка його змінила. Рішення суду про розірвання шлюбу є достатньою правовою підставою для присвоєння дошлюбного прізвища тому з подружжя хто бажає його змінити або відновити.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. (ч.1 ст.35 СК України)

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цього питання не було прийнято до уваги положення ст. 113 ЦПК України.

Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як під час судового розгляду, так і в органі реєстрації актів цивільного стану.

Якщо шлюб між сторонами розривається в судовому порядку, а питання про повернення дошлюбного прізвища стороною не ставиться, і такий висновок не міститься в резолютивній частині рішення, орган реєстрації актів цивільного стану не може змінити прізвище на вимогу одного із подружжя в момент реєстрації розірвання шлюбу.

Право на прізвище є особистим правом подружжя і може бути здійснене тільки ним самим, оскільки вибір прізвища при розлученні проводиться лише за бажанням того з подружжя, який змінив прізвище.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було одночасно заявлено не тільки вимогу про розірвання шлюбу з відповідачем, але і про повернення їй дошлюбного прізвища, яке було змінено в результаті реєстрації шлюбу.

Позивач скористалась наданим особисто їй правом вирішення питання про прізвище, яке вона бажає носити після проведення процедури реєстрації розірвання шлюбу.

Таким чином доводи апелянта щодо неправомірної відмовити суду першої інстанції у вирішенні питання про повернення їй дошлюбного прізвища, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та є обґрунтованими.

Разом з тим, можливість вирішення даного питання в апеляційному порядку положеннями чинного законодавства не передбачена, виходячи з наступного.

Статтею 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу. (частина 1)

У частині 3 цієї статті наголошується, що ухвалення додаткового судового рішення можливо лише судом, який ухвалив рішення, в тому самому складі та в тому самому порядку, що й прийняте ним рішення.

Суд апеляційної інстанції наділений лише правом перевірки правильності висновків суду першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення або ухвали про відмову в його прийнятті.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А.Пікуль