Справа № 635/1617/17
Провадження № 2/635/824/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що має спільного з відповідачем сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В жовтні 2015 року відповідач пішла із сім'ї та проживає окремо, а малолітній син залишився проживати з батьком - позивачем по справі. З того часу він самостійно утримує та виховує дитину, а відповідач відвідує дитину, спілкується з ним. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина, тому позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року відкрито провадження по справі.

18 квітня 2017 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю, треті особи Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що має спільного з позивачем сина ОСОБА_3 Фактично шлюбні стосунки з позивачем припинено, вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і проживає окремо. Оскільки домовленості про місце проживання сина з позивачем не досягнуто, з цього приводу має місце спір, тому вона звернулась до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 04 травня 2017 року зустрічний позов відповідача про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, також залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області.

16 травня 2017 року позивач подав до суду письмові заперечення на зустрічний позов відповідача.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, про вимог за зустрічним позовом заперечував постилаючись на те, що відповідач не може створити сину належних умов проживання, оскільки житло винаймає, часто його змінює, при цьому дитина не забезпечена окремою кімнатою для проживання. З дня коли відповідач стала проживати окремо і влаштовувати особисте життя, хлопчик залишився проживати з позивачем у звичних для себе умовах у будинку де мешкав від дня народження і в період спільного проживання батьків.

Відповідач у судовому засіданні проти визначення місця проживання дитини з позивачем заперечувала та просила задовольнити її вимоги за зустрічним позовом посилаючись на те, що вона може забезпечити належне утримання та виховання сина оскільки має постійне місце роботи, стабільний заробіток і є співвласником житлового будинку, де має намір в подальшому проживати.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області Панченко Н.В., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, подала заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, відповідно до висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області, також просила справу розглядати за її відсутності.

Представник третьої особи Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій підтримав висновок Харківської районної державної адміністрації Харківської області та просив справу розглядати за відсутності третьої особи.

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який надавав пояснення за відсутності батьків, у судовому засіданні пояснив, що проживає з батьком. Висловив побажання залишитись в подальшому проживати разом із батьком за звичних з народження умовах у будинку де він має свою кімнату, свої речі та іграшки. Також вказав, що зараз часто бачиться з матір'ю, яка забирає його до себе, але коли вона мешкала з новим чоловіком, він з ним не знайшов спільної мови.

Суд, заслухавши, пояснення позивача, відповідача, з урахуванням думки малолітнього ОСОБА_3, дослідивши докази по справі приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про його народження.

Позивач та відповідач з 04 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 21 червня 2017 року, про що свідчать свідоцтво про шлюб та визнали у судовому засіданні позивач та відповідач.

За довідкою № 2107 від 10 грудня 2016 року, що видана Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області позивач та малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1

За зверненням ОСОБА_2 про визначення участі батьків у вихованні сина ОСОБА_3, Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, як органу опіки та піклування складені рекомендації № 444 від 07 березня 2017 року, де вказано, що батькам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно налагодити між собою спілкування стосовно виховання сина та визначитись про місце проживання сина.

Суду наданий висновок Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо вирішення спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого доцільним є визначити місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1.

Позивач в якості доказів надав суду: акт від 24 січня 2017 року обстеження будинку за адресою: АДРЕСА_1; довідку про його доходи у березні 2017 року; трудову книжку на своє ім'я; позитивну характеристику з місця роботи;

Відповідач в якості доказів суду надала: копію позову до суду про розірвання шлюбу із ОСОБА_1; свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, де власниками вказані відповідач ОСОБА_2 та дев'ять співвласників; довідка про доходи за період з 24.11.2016 року по 31.12.2016 року та з 03.01.2017 року по 31.03.2017 року; позитивна характеристикам з місця роботи та з місця проживання; дипломи бакалавра.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В державі Україна зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, визначає Сімейний кодекс України.

Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 Сімейного Кодексу України, при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, має бути вислухана дитина, яка може висловити свою думку.

Аналізуючи надані докази, враховуючи вік дитини, обставини справи, поведінку обох батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в задоволенні вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом суд відмовляє виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьки в однаковій мірі виконують свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дитина має прихильність до обох батьків, як позивач та і відповідач мають кожний самостійний дохід, при цьому батько проживає за зареєстрованим місцем проживання за адресою, яка є зареєстрованим місцем проживання також і дитини, тоді як мати за зареєстрованим місцем проживання не мешкає, житло винаймає без оформлення угоди у встановленому законом порядку, неодноразово змінювала фактичне місце проживання і не надала доказів на підтвердження того, що на день ухвалення судом рішення вона має житлові умови придатні для проживання малолітнього сина.

Суд, ставиться критично та не приймає до уваги посилання відповідача, на те, що вона як співвласник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, забезпечена житлом, оскільки власниками будинку загальною площею 129,9 кв.м /житловою площею 81,8 кв. м, крім відповідача є ще дев'ять співвласників і відповідач вказане приміщення для обстеження умов проживання при складанні висновку - не надала, посилаючись на те, що планує орендувати жиле приміщення де має намір створити умови для проживання дитини, про що зазначено у висновку Служби у справах дітей ХРДА Харківської області, але як уже було вказано у рішенні, доказів на підтвердження того, що має житлові умови придатні для проживання малолітнього сина відповідач суду не надала.

За вказаних обставин, суд, враховуючи думку малолітнього ОСОБА_3, який у судовому засіданні висловив бажання залишитись проживати з батьком за звичних з народження умовах у будинку де він має свою кімнату, свої речі та іграшки, дані висновку Служби у справах дітей ХРДА Харківської області про доцільність залишити проживати дитину з батьком, виключно в інтересах дитини, визначає місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог, що не позбавляє її можливості зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови у позові.

Питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 160, 161, 171 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області - повністю задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області - повністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України НОМЕР_3, виданий Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області 22 вересня 1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт громадянина України НОМЕР_4, виданий Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області 12 серпня 2011 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, , місцезнаходження за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, 157-А.

Третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Пісочин, провулок Транспортний, 2.

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2018 року.

Суддя О.М. Пілюгіна