1Справа № 335/9230/18 2/335/2307/2018
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
05 листопада 2018 р. м. Запоріжжя
Орджонікідзевськитй районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Соляник А.В.
за участю секретаря судового засідання: Шутіної Г.Ю.,
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені зали суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору підряду та стягнення моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору підряду та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.06.2018 позивачем був укладений з ФОП ОСОБА_3 договір підряду №-АР/U-205 про виконання робіт з утеплення стін.
Мотивами укладання вищевказаного договору був факт того, що представники відповідача ввели позивача в оману під час укладання договору, запевнивши останнього, що вони працюють по державній програмі Теплий будинок, та держава відшкодує йому, як пенсіонеру та інваліду 35% вартості робіт.
Відповідно до оскаржуваного договору, відповідач повинен був виконати роботи по проведенню утеплення стін за адресою: АДРЕСА_1.
06.06.2018 позивач оплатив повну вартість робіт. Разом з тим, оглянувши квитанцію, він виявив, що без його згоди, представником відповідача було оформлено банківський кредит із застосуванням банківського терміналу, шляхом списання коштів з його карткового рахунку у ПАТ Приватбанк
Таким чином, позивач вважає, що відповідач ввів його в оману при укладанні договору, а сам договір не відповідає вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.
Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином.
Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
06.06.2018 між ОСОБА_1 укладений з ФОП ОСОБА_3 договір підряду №-АР/U-205 про виконання робіт з утеплення стін.
При цьому, у порушення вимог п.2.6 договору не встановлено ціну робіт за одиницю виміру, а визначено лише загальний обєм робіт.
Крім того встановлено, що розрахунок між позивачем та відповідачем на виконання умов договору проводився у безготівковій формі шляхом перерахунку з карткового рахунку ОСОБА_1, відкритого у ПАТ Приватбанк на розрахунковий рахунок відповідача, при цьому, відповідно до наданої квитанції від 06.06.2018 та довідки ПАТ Приватбанк від 09.07.2018, для розрахунку з відповідачем використано сервіс банку Оплата частинами за рахунок кредитних коштів банку.
При цьому, відповідно до умов договору, а саме п.2.9 встановлено, що оплата здійснюється шляхом передачі готівки у гривнях.
Після цього, позивач ОСОБА_1, виявивши що при укладанні оскаржуваного договору представники відповідача ввели його в оману щодо істотних умов договору, направив 12.06.2018 на адресу ФОП ОСОБА_3 заяву про розірвання договору та повернення грошових коштів, сплачених на виконання договору. Вказана заява 18.06.2018 отримана відповідачем, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.
Судом встановлено, що правовідносини між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 виникли із договору підряду.
За договором підряду, згідно зі ст. 837 ЦК України, одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Оскільки договір від 06 червня 2018 року укладений між фізичною особою та фізичною особою підприємцем, враховуючи, що його результат у вигляді утеплення стін не призначений для використання переданого майна у підприємницьких цілях та отримання прибутку, договір направлений на задоволення побутових та інших особистих потреб ОСОБА_1 як замовника, спірний договір відноситься до договору побутового підряду (ст. 865 ЦК України).
Згідно зі ч. 3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Так, відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька практика. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Як вбачається з матеріалів справи, передумовою укладання оскаржуваного договору була реклама відповідача про наявність знижок для певних категорій населення, зокрема пенсіонерам та інвалідам надається пільгова знижка 30 відсотків, а також участь у програмах тепло енергозбереження.
Саме наявність цих умов спонукала позивача укласти договір із відповідачем. Крім того, як встановлено під час розгляду справи, позивача було введено в оману і щодо ціни та порядку розрахунку, а саме в частині використання кредитних коштів для оплати послуг.
Вказані дії у сукупності підтверджують недотримання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони введення споживача в оману.
Крім того, судом встановлено, що відповідно до умов договору, а саме п.2, обсяг робіт по утепленню відповідачем визначено в обсязі 24 метри квадратні.
Разом з тим, позивачем в якості доказу надано висновок експерта №ОС-3639, відповідно до якого, площа утеплення стін за адресою: АДРЕСА_1 становить 16,52 метрів квадратних, що на 32% менше, ніж визначено оскаржуваним договором, тобто, відповідачем безпідставно завищено обсяг робіт.
Так, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.
Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Вказані положення в розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд вважає несправедливими, оскільки з умов договору вбачається дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Тобто договір не містить повної інформації для його виконання належним чином.
Окрім цього спірний договір та додаток взагалі не містять належного графічного зображення виду замовлених позивачем робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Крім того, п.3.2. договору встановлює, що виконавець зобовязується виконати роботи протягом 45 робочих днів з моменту попередньої оплати робіт.
Відповідно до матеріалів справи, позивачем повністю сплачено вартість робіт 06.06.2018. Разом з тим, упродовж визначеного п.3.2. строку, який сплив 08.08.2018, та у подальшому роботи, обумовлені договором не виконав, та навіть не приступив до їх виконання.
Таким чином, аналіз змісту спірного договору та дій відповідача дає підстави дійти висновку, що він складений з численними порушеннями ЦК України, містить несправедливі умови, якими виключені та обмежені права замовника як споживача, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоди споживачеві. Крім того, передумовою укладання договору була нечесна підприємницька практика відповідача, яка ввела в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Визнання окремих положень договору недійсними зумовлює зміну інших положень договору, що призводить до визнання згідно зі ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» недійсним договору у цілому.
Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Крім того, позивачем були сплачені витрати за користування банківським сервісом щодо використання кредитних коштів в сумі 1000грн
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного.
Відповідно до положень статей 32, 56, 62 Конституції України і норм ЦК, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою, гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб і є одним із засобів захисту порушених цивільних прав і інтересів, які передбачені ст. 16 ЦК.
Позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.
Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.
Вирішуючи питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз'яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода позивачу завдана внаслідок винних дій ФОП ОСОБА_3
Моральна шкода заподіяна позивачу виразилися у негативних емоціях та переживаннях з приводу введення в оману щодо умов договору та його фактичним не виконанням, порушення звичного способу життя через необхідність докладання постійних додаткових зусиль для його нормалізації, постійного витрачання власних сил та коштів для оскарження дій відповідача, погіршення стану здоровя, так як позивач є інвалідом та перебуває на диспансерному обліку через онкологічні захворювання. Вказані обставини підтверджено наданою медичною документацією щодо звернення ОСОБА_1 до закладів охорони здоровя та проходження лікування у звязку із погіршенням стану здоровя.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.
За приписами ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено у ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Так, позивачем в якості доказу до суду у встановленому ЦПК України порядку надано висновок експерта №ОС-3639 від 30.07.2018. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 30.07.2018 позивачем ОСОБА_1 за вищевказаний висновок сплачено 1500 грн.
Таким чином, відповідно до ст.133 ЦПК України, грошові кошти у сумі 1500 грн. за проведення експертизи відносяться до судових витрат та підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст. 141. ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надані наступні докази: договір на ведення цивільних прав, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1, оригінали квитанцій № 1618 від 30.07.2018 про сплату 1050 грн. за складання позовної заяви, квитанції № 1618 від 20.06.2018 про сплату 300 грн. за консультацію, № 1618 від 30.07.2018 про сплату 150 грн. за складання заяви, квитанції № 1819 від 05.11.2018 про сплату 500 грн. за участь у судовому засіданні. Загальна сума витрат на правничу допомогу склала 2000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи те, що витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу пов'язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, пропорційним та виправданим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі по 2000 грн.
На підставі Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
З огляду на наведені обставини, позов ОСОБА_1 суд задовольняє
Керуючись ст.ст.2,3,10-12,13,81,82,141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 203, 216, 267, 509, 837, 865, 873 ЦК України, ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,-
Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору підряду та стягнення моральної шкоди задовольнити.
Розірвати договір підряду № АР/U-205 від 06.06.2018 укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 на виконання робіт з утеплення стін за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 14 800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати повязані з розглядом справи: за проведення експертизи у розмірі 1500 гривень, витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.
Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь держави Україна судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири вісімдесят) гривень 80 копійок.
Копію заочного рішення не пізніше двох днів з дня його складання надіслати сторонам рекомендованими листами із повідомленнями.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Якщо після набрання заочним рішенням суду законної сили зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Повний текст рішення буде складено 09.11.2018.
Суддя А.В. Соляник