Справа № 428/894/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (місце проживання: Україна, Луганська область, місто Довжанськ, місто Вознесенівка, вулиця квартальнаАДРЕСА_1) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (місцезнаходження: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гоголя, будинок 24-А) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій просила про наступне:

- стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за останній місяць роботи (березень 2017 року) в розмірі 4449,73 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 9245,00 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у звязку із порушенням законодавства про працю в розмірі 20023,79 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати по день фактичного розрахунку у розмірі середнього заробітку (6674,60 грн. на місяць).

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2 вказала, що 20 березня 2017 року наказом 04-к вона була звільнена за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Після звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, що є порушенням діючого трудового законодавства. Оскільки невиплата заробітної плати виникла з вини відповідача, позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. У звязку з тим, що на час звернення до суду з позивачем не проведено повний розрахунок, вона звернулась з даним позовом до суду.

Представник відповідача надала до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що з квітня 2014 року в Донецькій та Луганській областях Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції на сході України. Виробничі потужності відповідача (шахти з видобування камяного вугілля) розміщені за адресою: Луганська область, м. Довжанськ (колишня назва Свердловськ), вулиця Енгельса, будинок № 1. У звязку із взяттям у 2014 році під контроль м. Довжанськ Луганської області незаконним збройним формуванням, на виконання норм законодавства України, відповідачем було змінено реєстрацію на: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вулиця Гоголя, будинок № 24-А. До березня 2017 року відповідач здійснював господарську діяльність на фактично не підконтрольній державній владі України території. 13.03.2017 року господарська діяльність та управління ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» в м. Довжанськ було унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно підприємства (будівлі, обладнання, офісна техніка, транспортні засоби, інше рухоме майно), що перебуває за адресою: Луганська область, м. Довжанськ (колишня назва Свердловськ), вулиця Енгельса, будинок № 1, знаходиться у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» втратило контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за зазначеною адресою, в тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів/розпоряджень, у тому числі про затвердження та введення в дію штатного розпису; приймання/переведення та звільнення працівників; особових справ працівників (в яких зберігаються заяви працівників про прийняття на роботу та про звільнення з роботи, анкети, особові картки та ін.); посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; первинних облікових документів щодо нарахування та виплати заробітної плати; примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, компютерної техніки зі встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками, а також печаток та штампів. 15.03.2017 року відповідачем до Національної поліції України було подано заяву про порушення кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 206 КК України та було відкрите кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000155 з правовою кваліфікацією злочину за ч. 3 ст. 206 КК України та розпочате досудове розслідування. На господарську діяльність відповідача обєктивно впливає дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Його виробничі потужності знаходяться на території м. Довжанськ Луганської області, яка перебуває під контролем незаконних збройних формувань у звязку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін повернення їх є невідомим, то намір відповідача про термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконували функціональні обовязки на цих виробничих потужностях, за власним бажанням, є вимушеним, необхідним, обєктивним та упереджуючим заходом. Отже, відповідач з причин від нього незалежних був позбавлений можливостей виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно з законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, в тому числі відносно позивача. Відповідач був позбавлений можливості звільнити в законному порядку позивача та сплатити йому при цьому грошові кошти, оформити трудову книжку та видати відповідні фінансові документи. Починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями та іншим майном відповідача, припинено провадження господарської діяльності, а таким чином і знівельована можливість виконати відповідачем зобовязання перед позивачем. Отже, унеможливлення виконання вищевказаних зобовязань спричинено впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляду справи без її участі та підтримала позовні вимоги з підстав, які викладені в позові. Також, позивач надала до суду письмову відповідь на відзив відповідача, в якій не погодилася з відзивом відповідача та вважала його необґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією трудової книжки на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 20 березня 2017 року наказом 04-к ОСОБА_2 була звільнена з Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердлованрацит» за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України.

Згідно із Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_2 (форма ОК-5), виданими 07 лютого 2018 року, в березні 2017 року сума заробітку ОСОБА_2 для нарахування пенсії має нульове значення.

Відповідно до виписки з наказу, виданого 20 березня 2017 року генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» № 04-к, ОСОБА_2, провідний гірничий інженер по гірничим роботам, 20 березня 2017 року була звільнена з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

З довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» 15 лютого 2018 року вбачається, що Товариством з 13 березня 2017 року фактично втрачено контроль і доступ до своїх виробничих потужностей в м. Довжанську, у звязку із чим надати інформацію щодо всіх належних виплат працівнику при звільненні не представляється можливим при відсутності первинної документації (оригіналів наказів, особової справи працівника (в якій зберігаються заяви працівника про прийняття на роботу та про звільнення з роботи, анкети, особові картки та ін.); табелів обліку робочого часу; компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівником).

Відповідно до копії Витягу з кримінального провадження № 00000155 за ч. 3 ст. 206 КК України «Протидія законній господарській діяльності», розпочатого Головним управлінням Національної поліції у м. Києві за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» та внесеного 18 березня 2017 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань, в період з 13 березня 2017 року невстановлені особи здійснюють протидію законній господарській діяльності ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» () шляхом заборони відчуження майна, відчуження грошових коштів, встановлення обтяження на майно, що належить Товариству, захоплення майнового комплексу за адресою: Луганська обл., м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1, чим заподіяно майнової шкоди у великому розмірі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступні норми Закону.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ст. 116, 117 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 78, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки факт наявності невиплаченої позивачу заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку не визнається представником відповідача, вказана обставина підлягала доказуванню у розглядуваній справі. Проте, суду не надано належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості та періоду її виникнення.

Відповідно до Постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII та № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Свердловськ (після перейменування місто Довжанськ) Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно зі статтею 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р та від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та які розташовані на лінії зіткнення.

До цього переліку внесені місто Луганськ та місто Довжанськ (Свердловськ).

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2369/2/21-10.2 встановлено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у звязку із цим антитерористичної операції) з фактичним захопленням з 13 березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства), у звязку із чим відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітників. Одночасно, відповідачем втрачено доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа роботодавця-відповідача з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи відносно прийому чи звільнення таких працівників, а також на здійснення будь-яких інших юридично значимих правових дій, на підставі яких би могли виникати чи припиняти свою дію певні правовідношення.

Вищевказаний науково-правовий висновок є письмовим доказом, який оцінюється судом в якості належного та допустимого.

Таким чином, у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_2 з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і працівникам підприємства. В період існування цих непереборних обставин відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» обєктивно, з причин від нього незалежних, позбавлений можливостей виконання зобовязань, передбачених умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача.

Окрім цього, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(ст.ст. 77, 81 ЦПК України).

Суд зауважує, що підприємство ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 13 березня 2017 року втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин. Саме із цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо нарахування та виплати йому грошових коштів при звільненні, оформленні трудової книжки, видачі фінансових документів тощо.

З огляду на викладене, в силу ст.ст. 614, 617 ЦК України, відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 13 березня 2017 року захопили підприємство відповідача і продовжують здійснювати над ним фактичний контроль. З урахуванням наведеного, у суду відсутня можливість отримання необхідних письмових доказів належної форми та змісту щодо періоду та розміру заборгованості відповідача із виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку перед позивачем, а також щодо наявності такої заборгованості взагалі. Відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача та невикористані періоди відпустки позивача, а отримання їх позивачем чи на вимогу суду від осіб, що незаконно захопили підприємство, хоча б вони і були б виготовлені від імені відповідача та з відтисками незаконно захоплених у нього штампів та печатей, будуть мати статус недопустимих та недостовірних доказів, отриманих з порушенням порядку, передбаченого діючим законодавством України, а отже, будуть такими, що не відповідають вимогам ст. 59 ЦПК України.

Отримання та надання суду належних письмових доказів, які б могли мати статус допустимості, можливе лише при відновленні фактичного контролю законним власником підприємства ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» над майном та іншими ресурсами підприємства.

Розпорядженням Кабінету Міністрів від 19 липня 2017 року № 498-р «Про внесення зміни до п. 9 плану заходів, спрямованих на реалізацію деяких засад державної внутрішньої політики щодо окремих районів Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» внесено зміни до п. 9 вказаного плану заходів, де визначено, що забезпечення виплати заробітної плати на підприємствах усіх форм власності, які провадять законну господарську діяльність на неконтрольованій території, за умови дотримання ними вимог щодо протидії фінансування тероризму та недопущення дій, спрямованих на зміну кордонів або територіальної цілісності України з моменту настання умов, визначених п. 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України, введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року, а саме до реалізації п. 1,2 Мінського «Комплексу заходів», а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України.

Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки за змістом ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. До суду не надано жодних доказів наявності у відповідача заборгованості перед позивачем з виплати певних сум заробітної плати або наявності у позивача станом на день звільнення днів невикористаної щорічної відпустки.

Крім того, на думку суду, за змістом ст. 24 Закону України «Про відпустки» компенсація за всі невикористані працівником дні відпустки виплачується в разі наявності документальних доказів наявності такої невикористаної відпустки. Позивач у позовній заяві вказала, що має 50 днів невикористаної щорічної відпуски. Вказаних відомостей, на думку суду, недостатньо для визначення того, чи має позивач невикористані дні будь-якого з видів відпустки, в той час як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, втрата контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» починаючи з 13 березня 2017 року до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться за адресою: Луганська область м. Довжанськ вул. Енгельса, 1, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звіту, що подавались до контролюючих органів, знівелювала можливість ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» виконати зобовязання перед працівниками згідно ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Відсутність нарахувань заробітної плати на користь позивача з боку відповідача за березень 2017 року не свідчить про наявність заборгованості відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати. Навпаки, відсутність нарахувань заробітної плати за березень 2017 року узгоджується з іншими письмовими доказами у цій справі, зокрема із довідкою форми ОК-5, де також немає відомостей про нарахування заробітної плати позивачу за березень 2017 року.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року або компенсації за невикористану відпустку протягом будь-якого конкретно визначеного періоду, а тому і підстав вважати порушеними трудові права позивача на час розгляду справи немає.

Одночасно суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що вона не позбавлена права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з інших підстав, зокрема, з підстав отримання позивачем або відповідачем доступу до належних та допустимих доказів щодо конкретно визначеного та обґрунтованого розміру заборгованості з виплати заробітної плати або компенсації за невикористану відпустку.

Стосовно вимог про стягнення на користь позивача вихідної допомоги суд зазначає, що позивач була звільнена з підприємства відповідача на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Саме такі формулювання причини звільнення міститься у виписці з наказу про звільнення позивача та у трудовій книжці позивача.

Згідно із ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39).

Тобто, підстав для виплати на користь позивача вихідної допомоги немає, адже позивач не була звільнена внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідач не надав доказів понесення будь-яких судових витрат. При цьому, детально дослідивши зміст позовних вимог в судовому засіданні суд зясував, що позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходу у звязку із порушенням строку його виплати, а не середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тобто позовні вимоги, за які має сплачуватися судовий збір відсутні.

Отже, судові витрати які підлягають розподілу за результатами розгляду цієї справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін