Справа № 146/192/18
Провадження № 22-ц/772/693/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 рокуСправа № 146/192/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Кучевського П.В., розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року про повернення заяви заявнику, постановлену суддею Пилипчуком О.В. у залі суду смт. Томашпіль (дата складення повного тексту невідома) за результатами розгляду заяви представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про забезпечення позову, -

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заяву мотивовано тим, що 1 січня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 80 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1

Строк дії договору - з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Протягом 2017 року ОСОБА_3 не отримав жодного щомісячного платежу за оренду будівлі.

Внаслідок невиконання умов договору оренди у ФОП ОСОБА_5 виникла заборгованість перед ОСОБА_3 у розмірі 48000 грн. основна заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення; 1440 грн. - 3% річних від простроченої суми; 6561,60 грн -інфляційні втрати за весь період прострочення.

В орендованому приміщенні знаходиться обладнання, яке використовувалось ФОП ОСОБА_5

На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення боргу, оскільки є велика імовірність відчуження майна ФОП ОСОБА_5 на користь третіх осіб.

Зважаючи на наведене, заявник просив вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ФОП ОСОБА_5, а саме на наступне виробниче обладнання: паяльник пакеточний, м'ясорубка, тістозамісник, тістопрокаточна машина, машинка для виготовлення пельменів.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову повернуто.

Повертаючи заяву суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову у даній справі, про те, що заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, що є підставою для її повернення заявнику.

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати. Інших вимог в скарзі апелянт не ставить.

Скаргу мотивовано тим, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, суд неповно дослідив обставини, що мають значення для справи, зокрема, апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову та про відсутність доводів з приводу існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, оскільки такі висновки спростовуються обставинами укладання договору оренди та доказами, наданими на їх підтвердження.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч. 5 цієї статті).

Однак, частина 9 статті 153 ЦПК України закріплює, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Тобто вказана стаття кореспондує до статті 151, яка закріплює вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову, і у випадку недотримання вимог цієї статті заява повертається заявнику.

Суд першої інстанції керуючись цими положеннями цивільного процесуального закону повернув заяву заявнику.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт фактично не вказує підстави незаконності повернення судом заяви заявнику, а лише намагається спростувати висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.

Однак, заяву було повернуто не з цих підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості внаслідок невиконання договору (відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, номер рішення 72351925).

Вказаний позов було подано разом із заявою про забезпечення позову.

Прийшовши до висновку про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України, суд повернув заяву ОСОБА_3, а від так підстав у суду першої інстанції встановлювати наявність чи відсутність підстав для її задоволення не було.

Отже, такі висновки суду першої інстанції є передчасними та підлягають виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України закріплено право апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України закріплено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, враховуючи безпідставність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову, ухвалу суду першої інстанції слід змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали висновок Томашпільського районного суду Вінницької області про відсутність правових підстав для забезпечення позову у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року про повернення заяви заявнику змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову у даній справі.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: О.Ю. Береговий

П.В. Кучевський

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.Б. Сало