Справа № 466/5766/13-ц
Провадження № 4-с/346/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі:

судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломиї скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 Маряни Степанівни,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржники, звернувшись в суд із даною скаргою, посилаються на те, що вони та ОСОБА_5 є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 791,4 кв.м. в м. Львів, площа ОСОБА_6, 11. 12.04.2017 року державним виконавцем Залізничного відділу ДВС м. Львова за доручення відділу примусового виконання рішень ГТУЮ в Івано-Франківській області було описано та арештовано ? частину вказаного приміщення на підставі постанови про арешт майна боржника від 20.09.2016 року. Вважають, що дії державного виконавця порушують їх права та охоронювані законом інтереси, а тому просять визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 Маряни Степанівни щодо накладення арешту на вказане приміщення; визнати незаконною та скасувати постанову про опис та арешт від 12 квітня 2017 року; визнати незаконною та скасувати постанову про накалдення арешту на майно ОСОБА_5 в частині накладення арешту на нежитлові приміщення загальною площею 791,4 кв.м. в м. Львів, пл. Князя Святослава, 11.

В судове засідання боржник ОСОБА_5 подав заяву про слухання справи у його відсутність, скаржники ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявились,були належним чином повідомлені про день,час та місце слухання справи, що не є перешкодою для слухання справи по суті.

Представник ДВС в судове засідання не зявився.

Розглянувши матеріали скарги, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд встановив наступне.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ст.3 цього ж закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;3) судові накази;4) виконавчі написи нотаріусів;5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Заходами примусового виконання є 1) звернення стягнення на майно боржника;2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні.

У відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, та вчиняти всіх необхідних виконавчих дій. У відповідності до ст.10 цього ж закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій , мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їх права та свободи.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 вишезгаданого закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за № 512/5, примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону) (далі - виконавці). Пунктом 3 даної Інструкції встановлено, що органами державної виконавчої служби є, зокрема, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень.

Так, на виконанні відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження № 52244264 по виконавчому листу № 466/5766/13, виданий 01.08.2016 року Коломийським міськрайонним судом. Постановою заступника начальника відділу ОСОБА_4 від 20.09.2016 року накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_5. (а.с.10)

Відповідно до цієї постанови 12 квітня 2017 року державним виконавцем Залізничного відділу ДВС м. Львова за дорученням відділу примусового виконання рішень ГТУЮ в Івано-Франківській області було описано та арештовано ? частину нежитлового приміщення загальною площею 791,4 кв.м. в м. Львів, площа ОСОБА_6, 11. (а.с.6-9).

Співвласниками вказаного нежитлового приміщення крім ОСОБА_5 є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією договору купівлі-продажу ? частини нежитлових приміщень (а.с.11).

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У відповідності до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 366 Цивільного кодексу України чітко передбачений порядок звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, згідно якої кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 Маряни Степанівни є обгрунтованою, оскільки правовий статус даного спірного майна спільна часткова власність як скаржників так і боржника.

Таким чином, при зверненні стягнення на майно,що належить боржнику на праві спільної власності ,державним виконавцем підлягають обовязковому застосуванню спеціальні правові норми ,які регулюють порядок такого стягнення та визначають праоввий режим здійснення спільної власності. А такими спеціальними нормами є ст.356 ЦК України (право спільної часткової власності), ст.358 ЦК України (здійснення права спільної часткової власності) та ст.366 ЦК України (звернення стягнення на частку у майні,що є у спільній частковій власності). Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частики спільного майна в натурі,яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кредитор співвласника може звернути стягнення на частку співвласника майна,що є у спільній частковій власності виключно у разі недостатності у нього іншого майна,на яке може бути звернене стягнення, при чому реалізувати таке право кредитор вправі тільки шляхом предявлення позову про виділ частки з спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем вищезазначених дій виконано не було.

На підставі наведеного, Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, керуючись ст.ст.247 ч.2,447-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дій та рішення головного державного виконавця Пищ Маряни Степанівни Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області щодо накладення арешту на нежитлові приміщення загальною площею 791,4 кв.м. за адресою м.Львів,пл.Князя Святослава,буд.11 та винесення доручення щодо проведення Залізничним відділом ДВС м.Львова опису даного нерухомого майна.

Визнати незаконною та скасувати постанову на опи та арешт від 12 квітня 2017 року,якою описано та арештовано нежитлові приміщення загальною площею 791,4 кв.м. за адресою м.Львів,пл.Князя Святослава,буд.11.

Скасувати постанову про накладення арешту на все належне майно ОСОБА_5 в частині накладення арешту на нежитлові приміщення загальною площею 791,4 кв.м. за адресою м.Львів, пл.Князя Святослава,буд.11.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом 15 днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Веселов В. М.