Провадження № 22-ц/772/565/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 рокуСправа № 127/26398/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ковальчука О.В.

суддів : Сала Т.Б., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником адвокатом ОСОБА_4, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтажпроект» про поділ майна подружжя та визнання правочинів частково недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна подружжя та визнання правочинів недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ТОВ «Будмонтажпроект» та про поділ майна подружжя та визнання інвестиційних договорів недійсними у частині покупця. Спільним майном подружжя ОСОБА_10, окрім іншого, також зазначив й кошти у розмірі 45 000 доларів США, виручені від продажу автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser 200.

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_5 із зустрічним позовом, який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року було прийнято до спільного розгляду із позовом ОСОБА_5

В якості відповідачів ОСОБА_3 в зустрічному позові окрім ОСОБА_5 також зазначила ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Пред'явлений позов в частині вимог до ОСОБА_7 ОСОБА_3 мотивувала тим, що під час перебування її та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі відповідно до довідки-рахунку від 16 червня 2014 року їй ОСОБА_7 було продано автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Однак, цей договір купівлі-продажу транспортного засобу, оформлений довідкою-рахунком, вона вважає недійсним, оскільки про реалізацію їй, як покупцю, вказаного автомобіля ОСОБА_7 їй нічого відомо не було, вона не мала наміру придбати автомобіль, при оформленні довідки-рахунку та реєстрації цього автомобіля присутня не була, не підписувала довідки-рахунку, заяви на реєстрацію транспортного засобу, не розписувалась за отримання свідоцтва про його реєстрацію та номерних знаків, не сплачувала коштів за автомобіль та його не отримувала. Пославшись на ці обставини, просила визнати цей договір купівлі-продажу, оформлений довідкою-рахунком від 16 червня 2014 року, недійсним.

Також, в цьому позові ОСОБА_3 просила визнати недійсним й договір купівлі-продажу від 16 квітня 2016 року, за яким вона продала вказаний автомобіль ОСОБА_8, на тій підставі, що такий договір є фіктивним, оскільки під час його укладення покупець присутнім не був, жодних коштів за автомобіль ні вона, ні її чоловік ОСОБА_5 не отримували, а цей автомобіль продовжував перебувати у володінні та користуванні ОСОБА_5

У вересні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_11 та ОСОБА_3 із зустрічним позовом, який судом першої інстанції був прийнятий до спільного розгляду із позовами цих осіб, в якому просив стягнути із них у рівних частках на його користь 42 200 доларів США (що на день пред'явлення позову еквівалентно 1 090 870 грн.), що є недоплаченим залишком повного розрахунку по вартості зазначеного вище автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Такі вимоги мотивував тим, що цей автомобіль у нього було придбано подружжям ОСОБА_3, договір купівлі-продажу оформлено довідкою-рахунком від 16 червня 2014 року, а автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 ОСОБА_7 автомобіль цим особам передав і претензій щодо цього транспортного засобу у них не було. Однак, за придбаний автомобіль вони повність не розрахувались, оскільки його вартість була погодження у розмірі 53 500 доларів США, ОСОБА_7 було передано 11 300 доларів США у день укладення договору купівлі-продажу, а залишок його вартості ці особи погодили сплатити до вересня 2015 року, про що 16 червня 2014 року було складено розписку.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 збільшила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у формі зазначеної вище розписки від 16 червня 2014 року на суму 42 200 доларів США, мотивуючи тим, що ця розписка була підписана лише ОСОБА_5 та їй про це нічого відомо не було і вона, як його дружина, згоди на отримання такої позики не надавала.

У грудні 2017 року ОСОБА_7 звернувся із заявою про забезпечення позову та просив з метою забезпечення позову накласти арешт на належний ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено, зокрема накладено арешт на вказаний будинок в межах ціни позову ОСОБА_7

Не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_3 через свого представника адвоката ОСОБА_4, посилаючись на не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені ст. 150 ЦПК України і відповідно до ч. 2 цієї статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання (ч. ч. 6, 7 ст. 153 ЦПК України).

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п.7 цієї ж постанови Пленуму).

Суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами права, встановивши обґрунтованість підстав заяви про забезпечення позову ОСОБА_7, пересвідчився, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, дійшов вірного висновку про його забезпечення шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_3 будинок у межах ціни позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на те, що зазначена вище розписка, на яку посилається ОСОБА_7 як на підставу виникнення перед ним у подружжя ОСОБА_3 грошового зобов'язання у розмірі 42 200 доларів США, була надана лише ОСОБА_5, а ОСОБА_3, як його на той час дружина, згоди на це не надавала, що виключає її відповідальність за цим зобов'язанням. Окрім того, будинок на який накладено арешт, не є спільною власністю подружжя, оскільки належить їй на праві приватної власної, яке було зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2016 року.

Апеляційний суд такі доводи відхиляє, оскільки ОСОБА_7 доведено, що між ним та ОСОБА_3 існує спір; реалізований ним автомобіль, за який за його твердженням не проведено розрахунок, зареєстровано саме за ОСОБА_3 Наявність між цими особами спору вбачається і з позовної заяви самої ж ОСОБА_3, в якій вона просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу цього автомобіля, укладений із ОСОБА_7 та оформлений довідкою-рахуном від 16 червня 2014 року.

Хоча ОСОБА_3 й оспорює цей договір, а також надану ОСОБА_5 ОСОБА_7 розписку, яку вона визначає як позику, однак рішень, які набули законної сили, про визнання цих правочинів недійсними судом не ухвалено, тому немає підстав для висновку, що ОСОБА_7 безпідставно звернувся з заявою про забезпечення його позову шляхом арешту саме належного ОСОБА_3 нерухомого майна. Крім того, зі змісту наявних у цій справі позовів вбачається, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_7

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником адвокатом ОСОБА_4, залишити без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т.Б. Сало

М.М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2018 року.