Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 2-89/12

провадження № 61-2549 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_8, та її представник - ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_8, подану її представником ОСОБА_9, на рішення Деснянського районного суду м. Києва у складі судді Мальченко О. В. від 20 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В., від 19 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_5 не виконав умов укладеного між ними договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 1 червня 2006 року та попереднього договору купівлі-продажу квартири від 4 липня 2011 року. Внаслідок невиконання зазначених договорів ОСОБА_5 заподіяв йому матеріальні збитки, які складаються з 80 800 грн за невиконання попереднього договору, 40 400 грн збитків, пов'язаних з оплатою договору оренди, 148 672 грн збитків, пов'язаних з орендою іншого житла. Також просив визнати договір оренди квартири, укладений між ним та ОСОБА_5, розірваним. Крім того, неправомірними діями ОСОБА_5 йому заподіяно моральної шкоди, розмір якої ним визначено у 30 тис. грн. ОСОБА_6 заподіяла йому матеріальні збитки у розмірі 400 грн унаслідок аварійного відкривання дверей під час примусового вселення його в зазначену квартиру.

У березні 2011 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі своїми зловмисними та незаконними діями щодо квартири АДРЕСА_1 безпідставно намагаються позбавити її житла та збагатитися за її рахунок. Просила відшкодувати на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 збитки у розмірі 80 800 грн за невиконання попереднього договору купівлі-продажу від 4 липня 2006 року.

Визнано розірваним договір оренди квартири АДРЕСА_2, укладений 1 червня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 40 400 грн збитків, пов'язаних з оплатою договору оренди квартири АДРЕСА_2 від 1 червня 2006 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умови попереднього договору не були виконані сторонами з вини відповідача, а тому останній повинен відшкодувати позивачу суму, сплачену ОСОБА_4 за попереднім договором, та штраф за невиконання умов договору. Крім того, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 умов договору оренди, він повинен відшкодувати позивачу суму орендної плати за цим договором. Інші позовні вимоги ОСОБА_4 та позов ОСОБА_6 є недоведеними.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволена частково. Рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 збитків у розмірі 80 800 грн за невиконання попереднього договору від 4 липня 2006 року та ухвалено нове рішення, яким зменшено суму стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 з 80 800 грн до 25 250 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_8 задоволено частково, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року - без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що права ОСОБА_8 на час ухвалення рішення суду першої інстанції порушені не були, оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто вже після його ухвалення, та правом оскарження рішення останній не скористався. Крім того, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучення до розгляду справи осіб як сторін у справі, третіх осіб, зацікавлених осіб.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач ОСОБА_5 помер, у порушення норм процесуального права не зупинив провадження, не замінив відповідача та не залучив до участі у справі його правонаступників в якості відповідачів. Суди не звернули уваги, що ОСОБА_5 на час розгляду справі не був власником орендованої квартири, а тому права та обов'язки за договором оренди перейшли до нових власників, останній не отримував коштів за цим договором. Крім того, відповідач не ухилявся від укладення основного договору, передана сума коштів за попереднім договором є авансом, а не збитками та становить 25 250 грн, а не 40 тис. грн.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 1 червня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1 на строк з 1 червня 2006 року по 1 червня 2021 року, договір підписаний сторонами. Відповідно до п. 5.1 зазначеного договору орендна плата складає 5 тис. доларів США, які сплачує орендар під час підписання сторонами договору оренди.

4 липня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язалися в термін до 4 листопада 2006 укласти договір купівлі-продажу спірної квартири в нотаріальній формі на умовах, визначених попереднім договором.

Згідно із пунктом третім попереднього договору визначено, що на підтвердження укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передає ОСОБА_5 суму в розмірі 25 250 грн (еквівалент 5 тис. доларів США) до підписання попереднього договору на забезпечення його виконання, яка буде зарахована до вартості квартири під час укладення основного договору.

У подальшому договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що права ОСОБА_8 оскаржуваним рішенням на час його ухвалення порушені не були, а суд позбавлений можливості залучення до розгляду справи осіб як сторін у справі.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно зі статтею 28 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи)здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до частини першої статті 29 цього Кодексу здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

У частині першій статті 30 ЦПК України зазначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Виходячи із змісту наведених статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Спірні правовідносини допускають правонаступництво.

У матеріалах справи міститься лист Шостої київської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2014 року № 6432/02-14 про те, що 20 грудня 2012 року було заведено спадкову справу щодо майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_8 та ОСОБА_10, із заявою про відмову від спадщини звернувся ОСОБА_11

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України, в редакції на час апеляційного перегляду, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до частини першої статті 304 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Апеляційний суд у порушення статей 303, 315 ЦПК України на зазначені положення процесуального закону уваги не звернув, розглянув справу стосовно померлої особи, дійшов помилкового висновку про неможливість залучення до участі у справі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 як правонаступників померлого ОСОБА_5

Суд апеляційної інстанції не має передбаченої законодавством можливості залучити нових учасників процесу (сторін, третіх та заінтересованих осіб), однак ці обмеження не стосуються інституту процесуального правонаступництва.

На стадії апеляційного перегляду справи суд має не лише право, а й процесуальний обов'язок замінити померлу сторону її правонаступником, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Прийнявши до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_8 не як правонаступника померлого ОСОБА_5, а як особи, яка не брала участі у розгляді справи, суд відмовив у її задоволенні з огляду на те, що суд першої інстанції не вирішував у своєму рішенні питання про права і обов'язки ОСОБА_8 При цьому апеляційний суд залишив без змін рішення суду про стягнення коштів з померлої особи, що утруднить виконання рішення суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції при новому розгляді не врахував положення частини четвертої статті 338 ЦПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє судове рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції в ухвалі від 21 жовтня 2015 року зазначив про необхідність з'ясування кола спадкоємців померлого відповідача ОСОБА_5 та вирішення питання про залучення правонаступників, проте при новому розгляді суд апеляційної інстанції цих висновків не врахував.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною й підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд з підстав, встановлених статтею 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану її представником ОСОБА_9, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк