Справа № 486/1223/17
Провадження № 2/486/154/2018
23 лютого 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді - Франчук О. Д.
при секретарі - Коршак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
18.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за договорами позики, три проценти річних, витрати від інфляції, проценти за користування коштами, що складає всього 1 083 591.00 грн..
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.05.2013 року уклав з відповідачкою договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала в борг 21 082 доларів США, які зобовязалась повернути до 26.11.2014 року. Згідно розписки від 30.05.2013 року ОСОБА_2 отримала від нього в борг 46 330 грн. на строк до 30.11.2014 року. Оскільки відповідачка зобовязання за договорами позики не виконувала, станом на 18.10.2017 року виникла заборгованість: за розпискою про отримання позики в доларах США борг 21 082 доларів США; три проценти річних 1 760 доларів США, що еквівалентно 46 869.00 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 року по 18.10.2017 року в сумі 13 416 доларів США, що еквівалентно 357 270.00 грн., за розпискою про отримання позики в гривні борг 46 330 грн.; три проценти річних 3 854.00 грн.; втрати від інфляції 38 370 грн. та відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 року по 18.10.2017 року в сумі 29 484 грн.. Всього просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за двома борговими розписками від 30.05.2013 року, в сумі 1 083 591.00 грн..
Відповідач відзиву на позов до суду не надала.
ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.
21 лютого 2018 року на адресу суду надійшла заява від позивача, в якій він просив суд проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
12 грудня 2017 року було відкрито провадження по даній справі.
Відповідно до пункту 9) Перехідних положень цивільного процесуального Кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, справа підлягає розгляду за правилами цивільного процесуального Кодексу України, який набув чинності 15.12.2017 року.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а також тих обставин, що відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву до суду не подала, тієї обставини, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного вирішення справи, на підставі вимог статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на підтвердження якого позивач надав розписку від 30.05.2013 року.
Згідно даної розписки ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 21 082 долара США, за курсом НБУ станом на 29.05.2013 року, строком з 29.05.2013 року по 26.11.2014 року (а.с. 51).
Відповідно до розписки від 30.05.2013 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 46 330 грн., строком з 30.05.2013 року по 30.11.2014 року (а.с. 52).
V. Оцінка суду.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.
Згідно 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріалами справи встановлено, що відповідачка не виконала зобовязань за умовами договорів позики від 30.05.2013 року та не повернула позивачеві борг в строк до 26.11.2014 року та в строк до 30.11.2014 року. Таким чином, зазначені договори позики не виконані у повному обсязі.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Виходячи з положень викладених в Постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року за № 6-1672 цс16, позивач просить про стягнення індексації заборгованості лише за борговою розпискою вчиненою в гривні.
Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки ОСОБА_4 банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Оскільки укладеними договорами позики не передбачено сплату процентів за користування коштами, позивач має право на одержання процентів у розмірі, який визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Стаття 99 Конституції України регламентує, що грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Разом з тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом ОСОБА_4 банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року №6-190цс15, від 21 грудня 2016 року №6-1672цс16.
Порядок проведення розрахунку заборгованості і штрафних санкцій затверджено листопм Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період просрочки виплати заборгованості.
Позивачем у позовній заяві наданий розрахунок інфляційної складової суми боргу з зазначенням індексу інфляції, розрахунок 3% річних та розмір відсотків за період користування відповідачкою грошовими коштами відповідача за період з 01.06.2013 року по 18.10.2017 року у відповідності до облікової ставки НБУ (а.с. 44-47).
На підтвердження вчиненого розрахунку позивачем долучено до позовної заяви довідку про індекс інфляції в Україні з 2010 року по 2017 рік, довідку ОСОБА_4 України про облікову ставку з 2000 року до 2017 року, довідку про офіційний курс валют встановлений НБУ станом на 13.10.2017 року (а.с. 53-55)
Зважаючи на те, що наведені показники є інформацією загально доступною та перевіривши правильність вчиненого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахування відсотків з врахуванням облікової ставки НБУ, суд погоджується, що за договором позики вчиненого у гривнях, задоволенню підлягає відшкодування трьох процентів річних з 01.12.2014 року по 17.10.2017 року в сумі 3 854 грн., інфляційні витрати в сумі 38 370 грн. та відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 року по 18.10.2017 року в сумі 29 484 грн.. За договором позики в якому сторони визначили грошовий еквівалент у доларах США відшкодуванню підлягає сума 3% (трьох процентів річних) за період з 27.11.2014 року по 17.10.2017 року, яка складає 1 760 доларів США, що відповідно до курсу валют встановленого НБУ станом на 13.10.2017 року (26.63 грн. за 1 долар США), становить 46 869 грн. та відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 року по 18.10.2017 рік в сумі 13 416 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017 року (26.63 грн. за 1 долар США) еквівалентно 357 270 грн.
На підставі викладеного суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, за договором позики від 30.05.2013 року вчиненого в сумі 21 082 долара США, підлягає стягненню заборгованість, яка за офіційним курсом НБУ станом на 13.10.2017 року (26.63 грн. за 1 долар США), складає 561 414 грн., сума трьох процентів річних - 46 869 грн. та відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 року по 18.10.2017 рік в сумі 13 416 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.10.2017 року (26.63 грн. за 1 долар США) еквівалентно 357 270 грн.. За договором позики від 30.05.2013 року вчиненого в гривнях, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 46 330 грн., три проценти річних в сумі 3 854 грн., індекс інфляції в сумі 29 484 грн. та відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.06.2013 року по 18.10.2017 року в сумі 29 484 грн.. Всього за двома договорами позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 083 591 грн..
VІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1, п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави в сумі 8 000 грн. підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2.
Керуючись ст.ст. 4, 11-13, 76-78, 81, 89, 264-265, 268, 282, 284, 354, 355 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2, останнє відоме місце проживання якої: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, що зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 кім. 304 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, заборгованість за договорами позики в сумі 1 083 591 (один мільйон вісімдесят три тисячі пятсот девяносто одна) гривня 00 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Южноукраїнського
міського суду ОСОБА_5