Справа № 304/819/17
Провадження № 2/304/53/2018
У Х В А Л А

30 березня 2018 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Ганька І.І.,

з участю секретаря судового засідання Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до державного підприємства «Перечинське лісове господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

адвокат ОСОБА_2 звернулася в інтересах ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 03 липня 1981 року позивач була прийнята на роботу у лісництво «Шипот» Перечинського лісокомбінату на посаду помічника лісничого. У порядку забезпечення житлом, ОСОБА_1 було виділено приміщення для проживання у адмінбудинку лісництва «Шипот» в с. Т.Поляна, вул. Шевченка, № 95. Протягом 35 років позивач проживала у даному приміщенні разом зі своєю сім'єю, відкрито, добросовісно та безперервно використовуючи його, у 2015 році виготовила також технічну документацію на таке. За час проживання у вказаному приміщенні, позивач, будучи впевненою, що на дане майно не претендують інші особи, систематично сплачувала всі комунальні платежі за користування майном, проводила поточні ремонти. Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 користується квартирою ще з 1982 року, а визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року, то відповідно на теперішній час вона отримала повне право на визнання за нею права власності на займане приміщення (квартиру) за набувальною давністю, а відтак просить позов задовольнити.

У судове засідання, призначене на 12 березня 2018 року, позивач та її представник не зявилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується розписками про одержання судової повістки (а. с. 67, 68), у звязку з чим судом відкладено слухання справи на 30 березня 2018 року.

У судове засідання, призначене на 30 березня 2018 року, позивач та її представник також не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується розпискою про одержання судової повістки (а. с. 86).

Представник відповідача у судове засідання не зявився, попередньо направив суду клопотання про приєднання доказів.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх у сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою Перечинського районного суду від 20 липня 2017 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду на 27 липня 2017 року.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Перечинського районного суду Закарпатської області № 33 від 13 грудня 2017 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, матеріали справи підлягають повторному автоматизованому перерозподілу у звязку із звільненням з посади судді Перечинського районного суду Амаровича В.П. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2017 року, головуючим суддею визначено ОСОБА_3

Позивач та її представник про час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи чи про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Згідно положень статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 43 ЦПК України чітко визначає права та обовязки сторін по справі, а у ст. 44 цього Кодексу вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 5 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Внаслідок неналежного здійснення своїх процесуальних прав і виконання обовязків заявником не отримано судову повістку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, так як на нього поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обовязок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обовязки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_4 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач (її представник) будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду справи, повторно не зявився в судове засідання без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що належним чином повідомлений позивач (її представник) повторно не зявилася в судове засідання без поважних причин і від неї не надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутності, суд приходить до висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

У звязку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Тому, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 44, 130, 131, 210, п. 3 ч. 1 ст. 257, 259 261 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до державного підприємства «Перечинське лісове господарство» Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишити без розгляду.

Розяснити, що відповідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: ОСОБА_3