Справа № 740/2590/17
Провадження № 2/740/136/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

при секретарі Заколодній Ю.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_2 до Лосинівської селищної ради, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, вказавши, що житловий будинок № 18 по вул. Шевченка в с. Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області мав статус колгоспного двору і на 15 квітня 1991 року в ньому мешкали його батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Таким чином вони, будучи членами колгоспного двору, володіли по 1/2 частині вказаного будинку. 10 травня 2002 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Право на спадщину мали: позивач, його мати та три сестри: ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідачі по справі. На випадок своєї смерті спадкодавець залишив заповіт, яким все належне йому майно заповів своєму сину ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_7 спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, прийняли позивач та ОСОБА_8, яка на момент смерті проживала разом з спадкодавцем, а оскільки станом на 10 травня 2002 року була пенсіонеркою, то мала право на обовязкову частку у спадщині. Таким чином ОСОБА_8 стала власником 2/3 частин спадкового будинку, а позивач 1/3 частини. 10 червня 2010 року ОСОБА_8 померла, після її смерті спадщину прийняли її дочки ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 В 2017 році ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме на житловий будинок № 18 по вул. Шевченка в с. Лосинівка. В позові просить визнати за ним право власності на 1/3 частину спадкового будинку в порядку спадкування після смерті батька.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги про визнання права власності на 1/3 частину спадкового будинку підтримали.

Відповідач - представник Лосинівської селищної ради Ніжинського району в судове засідання не зявився надіславши заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, до суду подала заперечення, в яких зазначила, що позовні вимоги не визнає.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили задоволення позовних вимог, пояснивши, що ОСОБА_2 не доглядав за батьками, навідміну від них, вважають, що частка позивача у спадковому майні повинна становити 1/4.

Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, врахувавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Довідкою Лосинівської селищної ради від 23.05.2017 року № 1353 підтверджується, що станом на 15.04.1991 року домоволодіння, розташоване по вул. Шевченка, 18 в смт. Лосинівка Ніжинського району мало статус колгоспного двору. В будинку мешкали ОСОБА_7 та ОСОБА_8(а.с. 14).

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Як суспільна група, колгоспний двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885 - ХІІ, якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно розяснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як члени колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на спірний будинок, який належав їм в рівних частках по 1/2.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, необхідність складання яких на той час не була регламентована законодавством, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в порядку цивільного судочинства, що є підставою для задоволення позову в частині визнання права власності на будинок.

Згідно свідоцтва про смерть (а.с.9) ОСОБА_7 помер 10 травня 2002 року.

Відповідно до свідоцтва про народження на а.с. 8, ОСОБА_2 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

На а.с 15 мається заповіт, складений ОСОБА_7 13 листопада 1999 року, відповідно до якого останній своїм спадкоємцем визначив свого сина ОСОБА_2 Даний заповіт було зареєстровано в спадковому реєстрі.

Наданою на запит суду копією спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_7 підтверджується, що спадщину прийняв ОСОБА_2 позивач по справі.

Довідкою Лосинівської селищної ради Ніжинського району підтверджуються, що на момент смерті ОСОБА_7 з ним за однією адресою проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_8К.(а.с.12).

Як вбачається з свідоцтва про смерть ОСОБА_8 на а.с. 10, вона народилася 08 жовтня 1930 року, а отже на момент смерті ОСОБА_7 їй було 61 рік, таким чином до неї застосовуються положення ст. 535 ЦК України, що діяв на момент смерті спадкодавця, згідно яких непрацездатна дружина успадковує, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б їй при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

З довідки КП «Ніжинського МБТІ» від 14 квітня 2017 року на а.с. 17 вбачається, що будинок в смт. Лосинівка по вул. Шевченка, 18 є колгоспним двором і в цілому належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 1960 року.

В судовому засіданні встановлено, що, хоча спадковий будинок було зареєстровано в цілому за ОСОБА_7, він мав статус колгоспного двору, а отже належав ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_8 в рівних частках по 1/2 частині. Таким чином, враховуючи, що мати позивача, володіючи половиною спадкового будинку, мала право на обовязкову частку в спадщині, яка становила 1/6, то після смерті чоловіка вона стала володіти 2/3(1/2+1/6) частинами будинку і, відповідно, спадкова частка ОСОБА_2 є 1/3.

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 від 09 червня 2017 року позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав зважаючи на те, що не надано оригіналу правовстановлюючого документу(а.с.16).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.1223 ЦК України, ст.ст.263 - 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку № 18 з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Шевченка в смт. Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 10 травня 2002 року ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк апеляційної скарги.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_1