ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "Затишне місто" Павлоградської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вересня 2002 року він працював в Комунальному підприємстві «Затишне місто» Павлоградської міської ради на посаді начальника автотранспортної дільниці. Наказом директора підприємства від 23.09.2016року № 418 про внесення змін до штатного розкладу підприємства з 01.10.2016 року був затверджений новий штатний розклад, відповідно до якого посада, яку займав позивач, підлягала скороченню.

Наказом № 430 від 03.10.2016 року посаду начальника автотранспортної дільниці було скорочено та зобов'язано інспектора з кадрів попередити позивача про звільнення.

04 жовтня 2016 року позивач отримав повідомлення, яким його попереджено за 2 місяці про його наступне звільнення з займаної посади.

05 грудня 2016 року наказом № 150-к позивача було звільнено з посади начальника автотранспортної дільниці у зв'язку з скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КзпП.

Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним, прийнятим з порушеннями вимог чинного законодавства України. На його думку, звільнення відбулося без будь - яких змін в організації виробництва, відповідач не надавав не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень до профспілкового комітету КП «Затишне місто» інформацію щодо цих заходів, у протоколі засіданні профспілкового комітету № 41 від 25.11.2016року, який він отримав 01.12.2016 року, не вказано про подання власника або уповноваженого органу про надання згоди на його звільнення, рішення про згоду на звільнення профкомом було прийняте без його участі, він надавав свою згоду на переведення на посаду заступника начальника дільниці з благоустрою (з умовою неотримання матеріальних цінностей у підзвіт), що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету № 39 від 21.11.2016 року. 01.12.2016 року написав заяву про переведення його на посаду менеджера з закупівель, однак отримав відповідь, що ця посада вже не є вакантною.

В зв'язку із викладеним, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі на посаді посади начальника автотранспортної дільниці та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку середньоденної заробітної плати 333,82грн. за період з 06.12.2016року і по день винесення рішення суду.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі не знайшли свого підтвердження, а навпаки, позивача відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України правомірно було звільнення із посади, його було повідомлено про скорочення в зв'язку із змінами в організації виробництва, він був присутнім на засіданні профспілкового комітету, де вирішувалось питання про його звільнення, тобто процедура звільнення була дотримана відповідачем. В зв'язку із відмовою у задоволенні вказаних вимог, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від первинних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було надано оцінку тому факту, що процедура його звільнення з займаної посади відбулася без затвердженого належним чином штатного розкладу та без будь-яких змін в організації виробництва, що є порушенням ч. 1 ст. 40 КзпП України. Крім того, апелянт зазначає, що рішення профспілкового комітету було прийняте без його участі, що суперечить ч. 2 ст. 43 КзпП України. Скаржник також зазначає, що він надав згоду на переведення на посаду заступника начальника дільниці з благоустрою, що підтверджується протоколом №39, який суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги. При цьому, ОСОБА_1 вказує на безпідставність зазначення в оскаржуваному рішенні наказів директора КП "Затишне місто" № 321 від 21.07.2016 року та № 418 від 23.09.2016 року, як такі, що його не стосуються взагалі. Роботодавець порушив основний принцип за яким можливе звільнення за ч. 1 ст. 40 КзпП України - можливість переведення працівника на іншу роботу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Так матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що Наказом № 3-к від 01.07.2010 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в КП "Затишне місто" ПМР начальником автотранспортної дільниці за переведенням з КП УЖКГ, 17.01.2011 року переведений старшим механіком автотранспортної дільниці, 15.09.2011 року переведений начальником автотранспортної дільниці .

Рішенням Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 282-8/УІІ від 21.06.2016 року "Про затвердження результатів конкурсу з визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів" за результатами конкурсу виконавцями послуг з вивезення побутових відходів, які надавало комунальне підприємство "Затишне місто", визначено ТОВ "Еко-Комунтранс" та ТОВ "ДАЯР".

На підставі вказаного Рішення наказом директора КП "Затишне місто" від 21.07.2016 року № 321 "Про скорочення штатних одиниць" у зв'язку з виниклою необхідністю істотних змін в організації виробництва та структуру підприємства вирішено провести скорочення 46 штатних одиниць працівників КП "Затишне місто" з додержанням ст.ст. 43, 49-2 КЗпП України та виведено з штатного розкладу сезонних робітників в кількості 3,5 штатних одиниць. У зв'язку з проведенням скорочення штатних одиниць інформувати профспілковий комітет КП "Затишне місто", для координації роботи зі скорочення чисельності працівників, створити комісію, засідання якої провести 22.07.2016 року.

Наказом директора КП «Затишне місто» ПМР від 28.07.2016 року № 333а «Про внесення змін до штатного розкладу» з 28.07.2016 року затверджені зміни до штатного розпису в кількості 48,5 штатних одиниць з місячним фондом оплати праці 159621,49грн..

Наказом директора КП «Затишне місто» ПМР від 16.09.2016 року № 405 "Про впорядкування штатних одиниць" на підставі вищевказаних наказу № 321 від 21.07.2016 року, рішення ПМР від № 282-8/УІІ від 21.06.2016 року було доручено начальнику відділу кадрів КП "Затишне місто" ОСОБА_2 вирішити питання внесення зміни до штатного розкладу відносно посади начальника автотранспортної дільниці.

Наказом директора КП "Затишне місто" ПМР від 23.09.2016 року № 418 "Про внесення змін до штатного розкладу підприємства" з 26.09.2016 року затверджені зміни до штатного розпису робітників - почасовиків КП "Затишне місто" в кількості 10,25 штатних одиниць, з місячним фондом оплати праці 41479,72грн. відповідно до додатку 1; з 01.10.2016року затверджено зміни до штатного розкладу керівників, спеціалістів та службовців КП "Затишне місто" в кількості однієї штатної одиниці з місячним фондом оплати праці 3654,00 грн. відповідно до додатку 2, відповідно до якого підлягає скороченню посада начальника автотранспортної дільниці, яку займав позивач.

Відповідно до наказу № 430 від 03.10.2016 року 04.10.2016року ОСОБА_1 був письмово попереджений про заплановане вивільнення, яке відбудеться 05.12. 2016 року, при цьому йому було запропоновано переведення на посади: заступника начальника дільниці з благоустрою, інспектора з благоустрою, економіста 1 категорії, менеджера з постачання 2 категорії, а також ряд робочих професій.

10.10.2016 року директором підприємства до профспілкового комітету направлено подання про надання згоди на звільнення начальника АТЦ ОСОБА_1 зв'язку зі скороченням штату.

21.11.2016 року на засіданні профспілкового комітету КП "Затишне місто" розглядалося подання про надання згоди на звільнення начальника АТЦ ОСОБА_1 з посади начальника автотранспортної дільниці у зв'язку зі скороченням штату. Присутній на засіданні позивач заперечував проти свого звільнення, однак рішення не було прийняте, розгляд відкладено на 25.11.2016 року.

25.11.2016 року відбулося засідання профспілкового комітету, на якому була надана згода профспілкового комітету на звільнення начальника АТЦ ОСОБА_1 з посади начальника автотранспортної у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, що підтверджується даними протоколу № 41 від 25.11.2016 року.

Наказом № 150-к від 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника автотранспортної дільниці, у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, з виплатою вихідної допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 цієї статті визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Право визначати чисельність і штат працівників належить до компетенції саме власника підприємства або уповноваженого ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно штатного розпису підрозділів підприємства КП "Затишне місто" ПМР вбачається, що з 28.09.2016 року штатна чисельність працівників підприємства суттєво скоротилась в зв'язку зі зміни в організації виробництва і праці, що згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору.

Згідно з частинами 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

04.10.2016року позивача було попереджено про можливе скорочення за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем процедури звільнення позивача із займаної посади.

При цьому судом вірно надано оцінку показанням свідків та протоколу професійного комітету №41 від 25.11.2016 року, де розглядалось питання щодо надання згоди на звільнення позивача із займаної посадив в зв'язку зі скороченням штату, які спростовують посилання останнього про відсутність його на засідання профкому та твердження про підробку зазначеного документу відповідачем по справі, оскільки зворотнього доведено не було. Крім того, ні дії профспілкового комітету, ні сам протокол від 25.11.2016 року, позивачем не оскаржувалися.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до позивача правило залишення саме працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці не застосовувалося, оскільки в даному випадку скорочувалася єдина посада керівника - начальника автотранспортної дільниці. Позивачеві були запропоновані інші посади на підприємстві, однак на момент звернення ОСОБА_1 із заявою щодо переведення його на посаду менеджера з постачання 2 категорії, дана посада була зайнятою. Інших заяв позивача про переведення його на іншу посаду матеріали справи не містять.

За таких обставин вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконним і поновлення на роботі не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції, а тому в такому випадку не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від первинних вимог.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення профспілкового комітету було прийняте без його участі, що він надав згоду на переведення на посаду заступника начальника дільниці з благоустрою, що підтверджується протоколом №39, який суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги. А також те, що зазначені в оскаржуваному рішенні накази директора КП "Затишне місто" № 321 від 21.07.2016 року та № 418 від 23.09.2016 року його не стосуються взагалі, роботодавець порушив основний принцип за яким можливе звільнення за ч. 1 ст. 40 КзпП України - можливість переведення працівника на іншу роботу, - є необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки на вказані доводи судом першої інстанції надані обгрунтовані та мотивовані висновки з якими погодилася колегія суддів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, надав їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко