Справа № 473/2015/18
Провадження №22-ц/4812/105/18
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Старжинської О.Є.об о 11 год. 28 хв. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та зобов'язання передати ключі від вхідних дверей до квартири,

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з подальшим уточненим позовом до ОСОБА_3, в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до вказаної квартири та зобов'язати відповідачку передати ключі від вхідних дверей до квартири.

Позивач зазначав, що він є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, відповідачці належить інша ? частини вказаної квартири.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 чинить перешкоди в користуванні спірною квартирою, змінила замки на вхідних дверях, в добровільному порядку надати ключі відмовляється та до квартири не допускає, позивач просив про задоволення його позову.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року позов задоволено. Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_4 в здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення його до вказаної квартири та зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в доступі до квартири шляхом передачі ключів від вхідних дверей до квартири. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_4 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, представника позивача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Омельчук І.М. 26 жовтня 2010 року за р№ 1305, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 в рівних частках по ? частці кожному (а.с. 5-6).

Право власності на вказану квартиру в КП Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстроване 10 листопада 2010 року (а.с.8).

19 листопада 2010 року сторони зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі (а.с.31-32).

З 27 листопада 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року розірвано (а.с.28).

За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1,3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства закріплений в ст. 13 ЦПК України, згідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

15 грудня 2017 року позивач на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважив ОСОБА_2 доглядати за незалежною йому на праві спільної часткової власності квартирою АДРЕСА_1, безперешкодно входити до квартири, користуватися нею, проживати в ній, надавати проживання в ній іншим особам, слідкувати за технічним станом і санітарним станом в квартирі, проводити прибирання, виконувати поточний та/або капітальний ремонт з правом проведення перепланування квартири, сплачувати комунальні платежі, з правом передачі її в найм (оренду) або безоплатне користування іншим особам за ціну і на умовах за його власним розсудом, з правом продажу належної частки квартири (а.с.37).

У зв'язку з наявними перешкодами в користуванні квартирою, представник позивача неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами, а також в ЖК «Перемога-2011» про неможливість безперешкодного доступу до квартири через заміну відповідачкою замка на вхідних дверях спірної квартири (а.с. 13-20, 30, 34).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність перешкод у користуванні квартирою та обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи в супереч ст. 49 ЦПК України було змінено предмет і підставу позову, а також заявлена додаткова позовна вимога не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Предмет позову - матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Оскільки предметом позову є усунення перешкод у користуванні квартирою, а позивачем було уточнено лише спосіб його виконання - вселення до квартири, в даному випадку зміна предмету та підстави позову не відбулася.

Колегія також не погоджується з доводами про відсутність належних доказів на підтвердження факту не допуску позивача до спірної квартири, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи висновками органів поліції за результатами звернень та актами ЖК «Перемога-2011», а крім того невизнання позову та подання апеляційної скарги на рішення суду свідчить про наявність перешкод з боку відповідачки щодо користування позивачем належною йому часткою квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на надані позивачем декларації про доходи та майновий стан, в яких зазначено лише про наявність права користування спірною квартирою та проживання в іншому місці, а тому такі дані спростовують факт не допуску позивача до квартири не можуть бути взяті до уваги, оскільки правового значення не мають та спростовуються іншими наявними в матеріалах доказами.

Доводи щодо порушення прав позивача, а не його представника не заслуговують на увагу, оскільки останній діяв в інтересах саме власника квартири.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідачки витрат за надання правової допомоги у розмірі 500 грн. задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 137 ЦПК України позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вознесенськогоміськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.