АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/140/18Головуючий по 1 інстанції Токова С.Є.
Категорія: 60, 69 Доповідач в апеляційній інстанції Карпенко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.,

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу, подану представником Черкаської міської ради Гончар Ю.Г. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Токової С.Є. о 12 годині 27 хвилин у залі судових засідань Соснівського районного суду м. Черкаси, у справі за заявою ОСОБА_4, зацікавлена особа: Черкаська міська рада про встановлення факту проживання однією сім'єю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника Черкаської міської ради -Гончар Ю.Г., який підтримав апеляційну скаргу; представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів, -:

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 року заявниця ОСОБА_4 через свого представника звернулася до Соснівського райсуду м. Черкаси із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла спадкодавець ОСОБА_6.

ОСОБА_4 зазначає, що будучи спадкоємцем 4-ї черги за законом, вона прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, оскільки проживала разом з спадкодавцем однією сім'єю понад п»ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2011 року до моменту її смерті та здійснювала за нею догляд, а спадкоємців за законом попередніх черг немає.

Заявниця вказує, що після смерті спадкодавця ОСОБА_6 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову з роз'ясненням про необхідність винесення судового рішення для спадкування майна померлої.

Також заявниця зазначає, що її батьки з 1995 року перебували у близьких, дружніх відносинах з ОСОБА_8 та його дочкою ОСОБА_6, дружили сім'ями, сама вона постійно перебувала з ними, проводила багато часу разом.

Їхні сім'ї, починаючи з 1995 року весь час товаришували, разом проводили дозвілля, святкування. На той час, зазначає заявниця, вона була дитиною і ОСОБА_8 та його дочка ОСОБА_6, яка не мала власних дітей та інших родичів, приймали її як найріднішу людину. Про це свідчать вірші, присвячені їй, книги з написами ОСОБА_8 подаровані її батькам, фото, на яких вона зображена під час святкувань.

ОСОБА_8 помер у 2011 році. ОСОБА_6 залишилась сама. Оскільки жодних родичів у неї не було вона підтримувала стосунки з матір'ю ОСОБА_4, а її саму вважала за свою дочку.

На прохання ОСОБА_6, вказує ОСОБА_4, вона стала проживати разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 та допомагати по домашньому господарству, оскільки ОСОБА_6 погано орієнтувалась у веденні домашнього господарства, родичів та людей, які могли б піклуватися про неї у неї не було. Через свій вік та поганий стан здоров'я, ОСОБА_6 не могла забезпечити власне існування та потребувала її допомоги.

ОСОБА_4 вказує, що повністю узяла на себе відповідальність по догляду за ОСОБА_6, забезпечувала її усім необхідним: продуктами харчування, одягом, побутовим приладдям, здійснювала платежі за комунальні послуги, брала на себе усі витрати, пов'язані з побутом до самої її смерті, а після смерті ОСОБА_6 поховала її, що підтверджується відповідними чеками понесених витрат.

Проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту понад 5 років можуть підтвердити свідки, які працювали та товаришували із ОСОБА_6

Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом, ОСОБА_4 звернулася із вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення до Соснівського районного суду м. Черкаси і просила в судовому порядку встановити факт проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_6 у період з 2011 року до моменту смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2017 року заяву ОСОБА_4 - задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у період з 2011 року до моменту смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем четвертої черги за спадщиною ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Черкаської міської ради подав на нього апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що заявницею не доведено факту постійного, спільного проживання однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_6 понад 5 років до часу відкриття спадщини. Документи, надані ОСОБА_4, на які як на доказ посилається у рішенні суд першої інстанції, свідчать лише про поховання заявницею ОСОБА_6, інші належні, допустимі докази, у тому числі і покази свідків факту постійного, спільного проживання нею однією сім'єю понад 5 років до часу відкриття спадщини не підтверджують.

Крім того, вважає, що судом в порушення вимог частини 6 статті 235 ЦПК України в порядку розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вирішено питання, які можуть бути розглянуті і вирішені лише в позовному провадженні, оскільки існує спір про право і в такому випадку, заява ОСОБА_4, подана в порядку окремого провадження, повинна була бути залишена судом першої інстанції без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, Черкаська міська рада просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2017 року скасувати, а заяву ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем понад 5 років до часу відкриття спадщини - залишити без розгляду.

Представник заявниці ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Черкаської міської ради залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного м. Черкаси від 20 листопада 2017 року -залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовує наступним: факт проживання заявниці із спадкоємцем однією сім'єю підтверджується фотографіями, віршами, які присвячувалися ОСОБА_4 та її батькам, подарованими книгами з написами ОСОБА_8 її батькам; показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та довідкою Худяківською сільської ради про те, що ОСОБА_6 проживала періодично у помешканні заявниці ОСОБА_4 разом з нею; а також тим, що заявниця особисто провела поховання ОСОБА_6

Також вказує, що Черкаська міська рада не належить до кола спадкоємців і може звернутися до суду шляхом подачі заяви про визнання спадщини відумерлою, тільки при відсутності спадкоємців за законом і заповітом, або відмови спадкоємців від прийняття спадщини.

Вважає прохання в апеляційній скарзі скасувати оскаржуване рішення суду та залишити заяву без розгляду таким, що не відповідає нормам ЦПК України щодо повноважень апеляційного суду.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Черкаської міської ради підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог заяви ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнаючи ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за спадщиною спадкодавця ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, суд першої інстанції не зважив на те, що в порядку окремого провадження не можуть вирішуватися питання визнання права на спадщину, які можуть бути розглянуті та вирішені лише в позовному провадженні.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ч. ч. 3, 6 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України (ч. 4 ст. 256 ЦПК України в редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що між учасниками справи фактично виник спір про право, наявності або відсутності правових передумов для визнання за заявницею ОСОБА_4 права на отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, як спадкоємця четвертої черги за законом (особи, яка проживала однією сім'єю із спадкодавцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини), в той час коли на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_6, також претендує Черкаська міська рада, а тому вищенаведені обставини підлягають доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності і не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю разом із спадкодавцем понад 5 років до часу відкриття спадщини - залишенню без розгляду.

Вищевказані обставини не позбавляють ОСОБА_4 права подати позовну заяву до суду на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Головуюча Карпенко О.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Василенко Л.І.