Провадження № 2/761/5485/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_4, після смерті якої спадщину фактично прийняла її дочка ОСОБА_5, яка проживала і була зареєстрована разом із ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_5 спадщину фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3, який проживав і був зареєстрований разом із ОСОБА_5 Проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не зареєстрували у встановленому порядку спадкове майно. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3, після смерті якого, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи. 18.04.2018 року приватний нотаріус Астраускас Л.Є. повідомила позивача про те, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_4 не відкривалася тому видати спадщину на майно ОСОБА_4 неможливо. Отже, позивач не може отримати свідоцтво на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, потім ОСОБА_5 та в подальшому батьку позивача ОСОБА_3 Приймаючи до уваги вищевикладене, позивач просить задовольнити позов шляхом визнання за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Представник відповідача у поданому відзиві просив суд прийняти рішення на підставі діючого законодавства.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, у відзиві міститься прохання слухати справу за відсутності представника.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою суду від 07 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року задоволено заяву про витребування доказів, а саме копії спадкової справи у приватного нотаріуса Астраускас Л.Є щодо померлого ОСОБА_3.

Протокольною ухвалою суду від 30.10.2018 року до матеріалів справи долучено відзив та належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, крім того, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року, АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8). На день смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 27.10.2004 року (а.с. 9).

Після її смерті відкрилася спадщина на ? належну ОСОБА_4 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 13). На день смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 27.10.2004 року (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 15). На день смерті він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується листом Шевченківської державної адміністрації від 30.03.2018 року №109-109/ОПП/К-1252/1 (а.с. 14).

Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала йому на праві свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року.

У встановлені законом строки позивач прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3. Проте, приватним нотаріусом Астраускас Л.Є. було видане свідоцтво на спадщину за законом лише на ? спірної квартири, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року, яка належала ОСОБА_3 (а.с. 17).

За результатами звернення позивача про прийняття спадщини іншої частини квартири приватним нотаріусом Астраускас Л.Є. повідомлено ОСОБА_1 про те, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_4 нотаріусом не відкривалась, документи на підтвердження належності їй нерухомого майна не надавались, тому видати свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_7 неможливо (а.с. 19).

Як зазначає позивач, після смерті ОСОБА_4, спадщину фактично прийняла її дочка (мати позивача) ОСОБА_5, а після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_3 (батько позивача) на підставі ст. 549 ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно із положеннями ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, суд не може покласти в основу вказаного рішення твердження позивача про те, що після смерті ОСОБА_4, спадщину фактично прийняла її дочка (мати позивача) ОСОБА_5, а після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_3 (батько позивача) на підставі ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Позивач не підтвердила належними та допустимими доказами вказані факти вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_4 - спочатку ОСОБА_5, а згодом ОСОБА_3, не надавши відповідне судове рішення про встановлення того факту про прийняття спадщини. Автоматичність прийняття такої спадщини і її передача іншим спадкоємцям, суд не приймає до уваги.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав на даний час для задоволення позову.

Положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 6, 16, 203, 215, 512, 1077, 1079 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352, п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України , -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючий в АДРЕСА_4.

Відповідач: Київська міська рада, адреса м.Київ, вул..Хрещатик, 36.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2018 року