АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Чернівці

Справа №718/1796/16

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Ковальчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 грудня 2017 року, (головуючий у 1-й інстанції Олексюк Т.І.),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 22 вересня 2005 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.07.2012 року шлюб між ними розірвано. З лютого 2013 року доньки проживають у м. Кіцмань Чернівецької області із відповідачем та її батьками.

Починаючи з весни 2013 року між сторонами почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні доньок, їх відвідуванні, створювались штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом із доньками, стосовно можливості його нормального спілкування з ними.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/135/18 Категорія 48

Вказує, що намагався налагодити нормальний зв'язок із дітьми, брати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечити їх усім необхідним для нормального розвитку та становлення. Ним були куплені діям телефони для спілкування з ними особисто, однак відповідач їм заборонила користування ними. Часто надсилав посилки із подарунками та сплачував аліменти, які інколи ОСОБА_2 не хоче отримувати.

Зазначає, що в лютому 2017 року він запропонував відправити доньку Інну-Надію на відпочинок та оздоровлення до дитячого табору «Артек», проте відповідач категорично відмовила, навіть не повідомивши дитині.

Численні спроби вирішити непорозуміння мирним шляхом з метою недопущення страждань та негативного впливу на дітей виявилися безрезультатними.

Розпорядженням Кіцманської райдержадміністрації від 30.05.2014 року № 156 визначено порядок побачення з малолітніми дітьми, зокрема щомісяця другу і четверту суботу з 11:00 год. по 18:00 год. в житловому будинку та на території господарського двору матері в її присутності або в присутності її близьких родичів. Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми доньками. Відповідач ігнорує розпорядження, продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з доньками та участі у їх вихованні.

Згідно з уточненими позовним вимогами просив зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з доньками;

визначити способи участі у вихованні дітей та особисте спілкування: побачення п'ять разів на тиждень окремо від матері та її близьких родичів з понеділка по п'ятницю з 14.00 год. до 20.00 год. за місцем навчання доньок або за місцем їх проживання, перебування, побачення у святкові дні (державні та релігійні свята) та день народження з 08.00 год. до 14.00 год. за місцем навчання доньок або за місцем їх проживання, перебування і окремо від матері та її близьких родичів; побачення з доньками у вихідні дні суботу та неділю з 09.00 год. до 18.00 год. без присутності та супроводу матері та її близьких родичів, у вільному місці на вибір доньок, вийти на прогулянку, виїхати за покупками до магазину, на відпочинок, у тому числі з виїздом до м.Чернівці для розваг та відпочинку; спільний відпочинок без супроводу матері та її близьких родичів: першу половину будь-яких канікул та півтора місяця літніх канікул доньки проводять з батьком, в тому числі за місцем проживання батька, у день його побачення з доньками він має право забирати їх з дому/школи особисто; необмежене спілкування з доньками особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; перші три зустрічі батька з доньками провести за участю психолога Служби у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації;

зобов'язати ОСОБА_2 за два дні до його зустрічі з доньками, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі будь-яких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин;

зобов'язати ОСОБА_2 привозити дітей до Києва на проживання до нього у першу половину канікул та передавати їх йому власноручно;

зобов'язати ОСОБА_2 повідомити йому свій номер телефонного зв'язку, оскільки тільки вона володіє інформацією щодо дітей та вони проживають разом з нею, також у разі будь-яких змін повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин;

зобов'язати ОСОБА_2 повідомити його існуючі телефони дітей для особистого спілкування з ними, у разі будь-яких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин;

зобов'язати ОСОБА_2 налагодити будь-яку існуючу систему відео-зв'язку для особистого спілкування його з дітьми та повідомити його і особисто про такий зв'язок та у разі будь-яких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

У свою чергу ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що на підставі рішення суду ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, однак злісно ухиляється від їх сплати, здійснює поодинокі платежі невеликими сумами, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Крім того, ОСОБА_1 ні усно, ні письмово з дітьми не спілкується, не проявляє батьківської турботи.

Розпорядженням Кіцманської РДА від 30.05.2014 року за № 156 ОСОБА_1 визначено порядок побачення з малолітніми дітьми, 25.07.2014 року внесено зміни до даного розпорядження, однак останній його не виконує.

Вказує, що кожна зустріч ОСОБА_1 з дітьми за місцем їх проживання супроводжувалася скандалами, бійками з нею, образою дітей, шантажем та погрозою. Після таких дій діти не бажають зустрічатися та спілкуватися з батьком, бояться його. Вона багато разів змушена була звертатися до поліції.

Життям, здоров`ям, навчанням, уподобаннями дітей ОСОБА_1 не цікавиться, натомість залякує та тримає у постійному психологічному напруженні. При психологічному обстеженні ОСОБА_5 виявлено психологічні проблеми, що тривожать дитину у зв'язку з конфліктною ситуацією у сім`ї. Присутність батька негативно впливає на її емоційний стан. Батько навідувався лише раз, своєю поведінкою налякав дитину і вона не бажає із ним контактувати. Також, батько не цікавиться навчанням доньки Інни-Надії, при згадці про батька вона напружується і тривожиться.

Просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення побачень у другу та четверту суботу кожного місяця в період часу з 11:00 год. до 18:00 год. за місцем проживання дітей.

У задоволенні інших заявлених ОСОБА_1 вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків та виховання доньок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551,20 гри у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від матеріального утримання дітей, зустрічі з батьком психологічно травмують їх. Згідно з висновком органу опіки та піклування Кіцманської РДА Чернівецької області 301-15/7-706 від 9.11.2016 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково та визначаючи способи його участі у вихованні дітей, суд першої інстанції виходив з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, а також права на безперешкодне спілкування між собою.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони з 22 вересня 2005 року перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Київ від 26 липня 2012 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 грн щомісячно.

Розпорядженням Кіцманської РДА від 30.05.2014 року № 156 зі змінами від 25.07.2014 року ОСОБА_1 визначено порядок побачення з малолітніми дітьми, зокрема: щомісяця другу і четверту суботу з 11:00 год. по 18:00 год. в житловому будинку та на території господарського двору матері в її присутності; зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми доньками.

Встановлено, що 27.08.2016 року ОСОБА_2 зверталась до поліції з приводу вчинення ОСОБА_1 словесної суперечки із нею, а останній звертався 26.08.2016 року з приводу того, що вона не дозволяє йому побачитися із дітьми.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько на дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце а час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я а інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі сан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За таких обставин відповідно до вказаних вимог закону суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення способів участі позивача ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми шляхом його побачень у другу та четверту суботу кожного місяця в період часу з 11:00 год. до 18:00 год. за місцем проживання дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що діти важко переживають необхідність зустрічей з батьком та за результатами психологічної діагностики їх е рекомендується примушувати до таких зустрічей, колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованими.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України у редакції Закону, чинного на момент ухвалення рішення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Наявні в матеріалах докази та покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують на те, що діти не виявляють бажання спілкування з батьком у зв'язку з існуванням конфліктних переживань між ним та матір'ю. Факти психологічного чи фізичного насилля відносно дітей не встановлено.

У розпорядженні Кіцманської РДА від 30.05.2014 року № 156 зі змінами від 25.07.2014 року ОСОБА_1 визначено порядок побачення з малолітніми дітьми.

За наведених обставин не вбачається підстав для обмеження участі батька у вихованні дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності вагомих підстав для позбавлення його батьківських прав.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 1 статті 14 зазначеного Закону встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16).

Відповідно до п. 18 зазначеної Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Кіцманської райдержадміністрації Чернівецької області за № 01-15/7-706 від 09.11.2016 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1

Як вбачається зі змісту сертифікату серії 4ТА №033388 від 21.10.2016 року про проходження профілактичного наркологічного огляду та медичної довідки серії 4НТН № 009406 від 21.10.2016 року про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів у ОСОБА_1 ознак наркологічних захворювань не виявлено і на диспансерному обліку з приводу психіатричних захворювань він не перебуває.

Також, згідно довідки серії ЦАП № 0347697 МВС України ОСОБА_1 станом на 26.10.2016 року до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.

ОСОБА_1 із сім`єю проживає в орендованій квартирі в м. Київ, наявні всі умови для проживання дітей що підтверджується актом обстеження умов проживання від 14.12.2016 року.

Колегія суддів, враховуючи вимоги ч 6 ст. 19 СК України, вважає правильним висновок суду про необґрунтованість висновку органу опіки та піклування Кіцманської райдержадміністрації Чернівецької області від 9.11.2016 року, який міститься в матеріалах справи, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, оскільки він суперечить інтересам малолітніх дітей, є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечно прийнятий судом до уваги.

Відповідно доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування є необґрунтованими.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав є по суті правильним.

Апелянт також посилається на відсутність даних про місце проживання ОСОБА_1, його працевлаштування, доходів, характеристику.

Проте вказані обставини за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Ознаки неналежного виконання батьківських обов'язків не свідчать про свідоме систематичне невиконання таких обов'язків та наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про ухилення від матеріального утримання дітей та наявність заборгованості зі сплати аліментів на їх утримання не можуть бути підставою для скасування рішення суду у цій часині, оскільки, як встановлено судом та не заперечується апелянтом, ОСОБА_1 частково сплачував аліменти та надавав кошти грошовими переказами.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, судом першої інстанції враховано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: