Справа № 344/8425/17
Провадження № 22-ц/779/424/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2018 року у складі судді Островського Л.Є. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 08 жовтня 2009 року перебуває з відповідачем в шлюбі, від якого у них народились троє синів, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які перебувають на її утриманні.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, добровільно допомагати їй утримувати синів відмовляється просила позов задовольнити та стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50% від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Стягнення аліментів розпочато з 03 липня 2017 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що на даний час з дружиною та дітьми проживають однією сім»єю, ведуть спільне господарство та побут. Посилання позивачки про те, що в суді перебуває на розгляді справа про розірвання між ними шлюбу не відповідає дійсності.

Суд при винесенні рішення не врахував його матеріального становища, не перевірив, чи є в нього можливість сплачувати аліменти в розмірі 50 % його заробітку.

На даний час в нього є зобов»язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення кредиту, місячний платіж якого становить 1000 грн., крім того його батьки є пенсійного віку, не працездатними та потребують його допомоги.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08.10.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, серія НОМЕР_1 (а.с.6)

У шлюбі у сторін народились діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

Судом встановлено, що сторони проживають разом однією сім»єю, позивач ОСОБА_2 не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідач ОСОБА_1 у добровільному порядку не надає дружині кошти на утримання дітей, чого не заперечив у засіданні апеляційного суду. Необхідні продукти та речі для дітей купує сам.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до положень ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов»язань не має, а тому у змозі сплачувати аліменти у розмірі 50% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

Посилання апелянта на те, що він проживає з позивачкою та дітьми однією сім»єю, регулярно купує продукти харчування, побутові та всі необхідні речі для дітей, зокрема одяг, іграшки, канцелярське приладдя, засоби гігієни, тощо, а тому підстав для стягнення аліментів у судовому порядку немає - не заслуговують на увагу, оскільки подружжям у добровільному порядку не досягнуто згоди щодо утримання дітей, відповідач часто перебуває у відрядженнях, однак необхідних коштів на утримання дітей позивачу на вказаний період не надає.

Тому, якщо батьки дітей не можуть домовитись між собою про участь кожного з них в вихованні та утриманні власних дітей, а діти не можуть залишатись без засобів до існування, то спір між батьками, зокрема, щодо обов»язку кожного з них по утриманню дітей вирішує суд.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

При цьому, на думку суду, це правило застосовується не тільки у випадках проживання батьків в окремих житлових приміщеннях, а у випадку їх проживання в одному житловому приміщенні, але за відсутності спільного бюджету та домовленості щодо спільного утримання.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд правильно вважав, що позивачка має право на отримання від відповідача аліментів на утримання дітей, які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні.

Таким чином, суд, зважаючи на положення ст.ст.141,180-182,183 СК України, зокрема про солідарний обов'язок батьків на утримання неповнолітніх дітей та той факт, що батько зобов»язаний утримувати неповнолітніх дітей, правильно стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50% від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням вимог норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2018 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин