Провадження № 2-п/161/84/18
У Х В А Л А

04 квітня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Черняка,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви вказує, що дане рішення прийняте за його відсутності, він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права на подання заперечень, доказів на їх обгрунтування. Разом з тим, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з тим, що кошти, про отримання яких він написав власноручно розписку, реально йому не були передані, а тому, будь-яких зобовязань по поверненню вказаної суми у нього немає.

Крім того, просить поновити пропущений строк звернення до суду із завою про скасування заочного рішення у зв'язку із тим, що він юридично необізнаний, попередньо двічі звертався до Апеляційного суду Волинської області з апеляційною скаргою на дане рішення, але його скаргу було залишено без руху, а пізніше - відмовлено у прийнятті.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав з підстав, викладених у ній.

Позивач в судове засідання не прибув,хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 12.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

30 листопада 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) 1662 349, 07 грн. (один мільйон шістсот шістдесят дві тисячі триста сорок девять) гривень 07 копійок боргу та 8 000, 00 (вісім тисяч) гривень судового збору.

Відповідач у справі звернувся з заявою про перегляд заочного рішення суду від 30 листопада 2017 року у даній справі.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення рішення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Визначений законом порядок оскарження заочного рішення суду відповідачем вказано і в резолютивній частині рішення в даній справі.

Аналогічний порядок оскарження заочного рішення передбачено і ч. 1 ст. 284 ЦПК України в редакції Закону N 2147-VIII від 03.10.2017 року, яка діє з 15.12.2017 року, так, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

За змістом ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Отже, порядок оскарження заочного рішення для відповідача є спеціальним і його дотримання є обов'язковим.

Згідно п. 13 Розділу 13 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Між тим, заявником (відповідачем у справі) не наведено обєктивних причин та не зазначено доказів, що перешкоджали йому звернутись у визначеному законом порядку з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Статтею 288 ЦПК України визначено дві підстави за яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на матеріали справи відповідач про судовий розгляд даної справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції, доказів поважності причин незявлення в судове засідання не подав.

Що стосується доказів в обґрунтування заяви по суті спору, то суд знаходить їх такими, що не ставлять під сумнів рішення суду.

З огляду на розяснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної вище статті та розяснень Пленуму ВСУ вбачається, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин одночасно: відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Між тим, заявником не доведено поважності причин його неявки в судове засідання та не надано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, як того вимагає ст. 288 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, надало суду право при розгляді справи обмежуватися доказами, наданими позивачем.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов'язки цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі«Рябих проти Росії»).

З огляду на викладене, заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 287 - 289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Роз'яснити сторонам, що заочне рішення ними, та/або їх представниками може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції. Строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.