Справа № 716/44/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.02.18 Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
гловуючого судді Пухарєвої О.В.,
секретаря Кульки О.М.,
позивача- Жовткевича П.В.,
представника позивача- Павчука С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заставна в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Посилається на те, що згідно договору дарування від 13.10.2014 є власником житлового будинку, який розташований в м. Заставна по вул.Сарани, 6 Чернівецької області. У вказаному будинку крім нього, його матері -ОСОБА_4 та дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6 зарєєстрована його колишня дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Остання, протягом тривалого часу, а саме із 2014 року, в ньому не проживає. Він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком №6 по вул.Сарани, в м.Заставна Чернівецької області.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позов, обгрунтували його вищенаведеним. Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 із 2002 р. по 2017 р. Починаючи із 2014 року відповідач разом із донькою переїхала проживати до своїх батьків, а він із сином залишився проживати в будинку по вул. Сарани, 6 в м.Заставна, який був йому подарований. Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив визнати ОСОБА_2, такою що втратила право на користування житловим будинком, який розташований по вул. Сарани, 6 "В" в м. Заставна Чернівецької області.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності від неї також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача та його представника розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.280,281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, показання свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул. Сарани, 6"В" в м.Заставна Чернівецької області, що підтверджується договором дарування від 13.10.2014 (а.с.9), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28002469 від 13.10.2014 ( а.с.10). У вказаному будинку зареєстровані його мати- Жовткевич ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка- Жовткевич ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, син- Жовткевич ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідач- Жовткевич ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається копії будинкової книги (а.с.16-17).
З акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 04.01.2018 (а.с. 14) видно, що відповідач ОСОБА_2 із 2014 року у належному господарстві позивача не проживає.
Згідно копії рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.06.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.12).
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що являється сусідом позивача. Йому відомо, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Однією сім"єю проживали в будинку по вул. Сарани, 6"В" в м. Заставна, який позивачу був подарований його батьком. Протягом чотирьох років відповідач у вказаному господарстві не проживає, оскільки виїхала за кордон. На даний час у вказаному будинку проживає позивач разом із сином.
Оскільки обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Оскільки відповідач, як колишній член сім"ї власника житла понад рік не проживає в спірному будинку, її реєстрація місця постійного проживання в ньому перешкоджає власнику володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, то суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по вул. Сарани, 6 "В" в м.Заставна Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 274, 279, 280-284 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: м.Заставна Чернівецької області, вул. Сарани, 6 «В».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області в порядку визначеному главою першою розділу п"ятого та п.15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 26.02.2018
Суддя О.Пухарєва