Справа № 315/1174/17
Номер провадження № 2/315/17/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Прістенській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

06.10.2017 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 03.12.2013 року відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 27.08.2017 року склала в сумі 16729,96 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 1930,65 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 13526,45 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 772,86 грн., прохає стягнути з відповідача заборгованість в сумі 16729,96 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1600 грн.

06.10.2017 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_2 з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.

20.11.2017 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судове засідання на 07.12.2017 року.

11.01.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче провадження на 02.02.2018 року.

02.02.2018 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_3 з відзивом на позов, в якому посилався на те, що позивач не надав доказу збільшення кредитного ліміту по картковому рахунку, доказу дії кредитної картки, вважав, що відсоткова ставка кредиту збільшена позивачем незаконно в односторонньому порядку, що суперечить вимогам ч.1 ст.651 ЦК України, посилався на абзац 4 ч.4 Закону України Про захист прав споживачів та правову позицію Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі №6-82цс16, а також ст.1056-1 ЦК України, а також правову позицію Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі №6-1374цс17, вважав, що відсотки до сплати нараховані з порушенням трирічного строку позовної давності так як відрахування строку позовної давності має проводитись з моменту чергового платежу посилаючись на ст.ст. 257, 258, 267 ЦК України та на правову позицію Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2462цс16, заперечував проти стягнення штрафу з посиланням на пропуск строк позовної давності, також посилався на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення подвійного штрафу фіксованої та процентної складової, посилався на ст.61 Конституції України, в розрахунку не вказано на яку суму нараховувався штраф в сумі 772,86 грн., вважав, що Умови і Правила надання банківських послуг не є складовою договору, укладеного між сторонами, так як останні не містять підпису позивача, а тому не відповідають вимогам ст.1054 ЦК України, посилався на правову позицію Верховного Суду України від 03.12.2017 року у справі №6-2320цс16, прохав в задоволенні позову відмовити.

01.02.2018 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_4 з відповіддю на відзив на позов, в якому посилався на те, що укладений між сторонами договір є договором приєднання і відповідає вимогам ст.634 ЦК України, Правила та Умови є публічною офертою, відповідач 03.12.2013 року підписавши анкету-заяву погодився на Умови та Правила обслуговування по платіжним карткам, останні з тарифами банку складають договір банківського обслуговування, відповідно до анкети-заяви відповідач погодився знайомитися зі змінами умов, тарифами на відповідному сайті банку, вважає, що таким чином договір між сторонами укладено в письмовій формі, вважає, що на відповідача покладено обов`язок доказування того, що останній не ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідач, погашаючи заборгованість, прийняла умови договору і погодилася з ними, посилаючись на п.2.1.1.2.3, який передбачає право банку на збільшення кредитного ліміту, вважав, що встановлення кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження, належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка, вважає, що надані докази: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості та копія паспорта відповідача підтверджують факт укладення кредитного договору, Пам`ятка клієнта була вручена відповідачу разом з кредитною карткою та ПІН кодом, розмір відсоткової ставки був змінений з 30 % річних на підставі п.1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг, про зміну повідомлено відповідача 15.03.2015 року та 15.08.2014 року, заяв про розірвання договору відповідач не надав, посилаються на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, посилається на те, що пеня та штраф є різновидами штрафних санкцій, а тому не вбачає порушень ст.61 Конституції України, в обґрунтування нарахування штрафів у вигляді фіксованої та відсоткової ставки посилається п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг, не погоджується стосовно строків позовної давності з огляду на те, що договір діє в межах дії кредитної картки, посилаючись на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14 та 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, строк дії картки до 31.07.2017 року, позивач звернувся 30.09.2017 року, а саме в межах трирічного строку позовної давності, посилається на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16, прохала задовольнити позов в повному обсязі.

20.02.2018 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_3 з запереченнями на відповідь на відзив на позов, в якому посилався на те, що умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи не були підписані відповідачем, не були надані відповідачу для ознайомлення, не згоден з тим, що договір складається з Правил та тарифів, в заяві відсутня інформація про інший розмір ліміту, ніж 500 грн., кредитний ліміт збільшено проти волі відповідача, в односторонньому порядку, позивачем змінювалась відсоткова ставка без згоди відповідача, останній не повідомлений про зміну, посилається на правову позицію Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі № 6-82цс16, щодо штрафів посилається на правову позицію Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, прохає застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

21.02.2018 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_4 з поясненнями на заперечення представника відповідача.

21.02.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті на 27.03.2017 року.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

03.12.2013 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, витягом з Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року.

Даний договір відповідно до ч.1 ст.304 ЦК України є договором приєднання, так як відповідач, подавши 03.12.2013 року анкету-заяву позивачу про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, ознайомився з останніми формулярами і був згоден з умовами договору, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03.12.2013 року.

Укладений між сторонами договір є кредитним договором і складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, Умов і Правил надання банківський послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна.

Останній укладено в письмовій формі відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах (в тому числі електронних) у листах, телеграмах, якими сторони обмінялися.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, викладені в відзиві на позов, щодо того, що Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку, які надані суду як доказ, не підписані відповідачем, так як це твердження не ґрунтується на законі.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача позивач надав відповідачу кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року та Тарифами обслуговування кредитних карт Універсальна, випискою по картковому рахунку відповідача.

Відповідач отримала кредитну картку та ПІН код, пам`ятку клієнта, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, випискою по картковому рахунку відповідача.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, позивач 24.06.2014 року збільшив кредитний ліміт до 2000 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача.

Збільшення ліміту кредиту позивачем до 2000 грн. є зміною умов договору, і відповідає вимогам закону.

Так відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати ) кредитний ліміт.

Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківський послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Таким чином, відповідач надав свою згоду на зміну умов банківського договору в частині зміни кредитного ліміту як однієї з істотних умов договору, а саме зміну свого зобов`язання.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, викладені в відзиві на позов, щодо того, що відсутні документи, що підтверджують збільшення кредитного ліміту, так як останні спростовуються випискою по картковому рахунку відповідача.

Суд, задовольняючи позов частково, керується наступним.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є правовідносинами по кредитному договору, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору № б/н від 03.12.2013 року, укладеного між сторонами, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна.

Відповідно ч.5 п.4 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, керуючись ч.5 п.4 ст.12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим Кодексом, а саме надав можливість відповідачу надати відзив на позов, представнику позивача - відповідь на відзив на позов, відповідачу - заперечення на відповідь, представнику позивача - пояснення на заперечення, а також надати суду всі наявні у учасників судового процесу докази.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з позову позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 03.12.2013 року відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З чого слідує, що позивач пов`язує строк дії зобов`язання відповідача з періодом з 03.12.2013 року до закінчення строку дії кредитної картки, однак не визначає його конкретною датою.

В наступному в своїй відповіді на відзив відповідача вказує, що строк перевипущеної кредитної картки до останнього дня 07.2017 року і посилається на довідку про зміну умов кредитування, яка додається.

Додана до відповіді на відзив довідка про зміну умов кредитування не є первісним документом, так як має застереження, що всі вказані операції було проведено у відповідно до Умов та Правил, узгоджених з клієнтом, і містить інформацію про те, що строк дії кредитної картки 07/17.

Суд, оцінюючи довідку про зміну умов кредитування, як письмовий доказ тієї обставини, що строк дії кредитної картки відповідача до 31.07.2017 року, керуючись ст.89 ЦПК України вважає його неналежним, так як останній не відповідає вимогам ч.2 ст.85 ЦПК України не є оригіналом ні належно засвідченою копією і не бере його до уваги.

Однак суд доходить висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування.

Висновок суду ґрунтується на наступному.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є кредитний договір № б/н від 03.12.2013 року, укладений між сторонами, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 03.12.2013 року, Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит з лімітом у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зобов'язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту.

24.06.2014 року позивач збільшив кредитний ліміт до 2000 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний згідно кредитного договору погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам, порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування, так як сплачував його нерегулярно та не в повному розмірі, чим допустив неналежне виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування.

Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконав свій обов`язок щодо повернення позики, відсотків за її користування.

Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення позики, відсотків за її користування, порушене відповідачем внаслідок його неналежного виконання обов'язку, передбаченого кредитним договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування.

Суд приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо нікчемності умови договору про право банка змінювати в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки, виходячи з наступного.

Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку були затверджені Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року.

Пункт 1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, передбачав право банка провадити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, при цьому банк зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку згідно до п.1.1.3.1.9 цього договору.

Відповідно до п.1.1.1.91 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, тарифи - це розмір винагороди за послуги банка, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими умовами.

З 22.09.2011 року діє редакція ст.1056-1 ЦК України відповідно до ч.1 якої встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку, затверджені Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, не визначають типу процентної ставки, не визначає типу процентної ставки і витяг з тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна.

Кредитний договір, укладений між сторонами 03.12.2013 року, а саме після набрання чинності діючої редакції ст.1056-1 ЦК України і його умови повинні відповідати закону, а саме вимогам ст.1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх оплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які складалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч.4 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш ніж як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Суд, аналізуючи такі докази укладеного між сторонами кредитного договору: як Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку, затверджені Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та витяг з тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна, який передбачає збільшення процентної ставки з 01.09.2014 року з 2,5 % в місяць до 2,9 % в місяць та з 01.04.2015 року з 2,9 % в місяць до 3,6 % в місяць в сукупності з таким доказом як виписка по картковому рахунку, який підтверджує таке збільшення, доходить висновку про те, що тип процентної ставки за кредитним договором, укладеним між сторонами, є фіксованим і процентна ставка складає 2,5% в місяць на залишок заборгованості за кредитом.

На це вказує і відсутність обставин, які характеризують тип змінюваної процентної ставки, які передбачені ч.4,5 ст.1056-1 ЦК України, в укладеному між сторонами кредитному договорі.

А тому суд визнає, що умова, передбачена пунктом 1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, яка передбачає право банка провадити зміну тарифів як право позивача змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України є нікчемною.

Зважаючи на те, що тип процентної ставки за кредитним договором, укладеним між сторонам становить 2,5 % в місяць, то суд визначає розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом станом на 27.08.2017 року наступним чином:

За період з 01.08.2014 року по 27.08.2017 року заборгованість по процентам становила: заборгованість по тілу кредиту в сумі 1930,65 грн. х 2,5 % х 36 місяців : 100% = 1737,59 грн.

Таким чином загальна сума позовних вимог, що підлягає задоволенню, становить: заборгованість по тілу кредиту в сумі 1930,65 грн. + заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1737,59 грн. = 3668,24 грн.

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити, так як останні не ґрунтуються на законі.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо нарахування відсотків за користування кредитом поза межами трирічного строку позовної давності, так як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача збільшенням кредитного ліміту до 2000 грн., що мало місце 24.06.2014 року, було змінено зобов`язання відповідача.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача останній платіж мав місце 13.11.2014 року у сумі 200 грн.

Так як відповідно до тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна обов`язковий щомісячний платіж відповідача у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості) щодо повернення кредиту та відсотків за його користування мав відбутися в період з 01.12.2014 року до 31.12.2014 року, але не відбувся, то позивач повинен був дізнатися про порушення його права з 01.01.2015 року.

Саме з цією датою суд відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України пов`язує початок перебігу строку трирічної позовної давності, передбаченої ст.257 ЦК України.

На що вказує і правова позиція Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2462цс16.

Суд, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафів в сумі 1272,86 грн., виходить з наступного.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, при порушенні клієнтом строків платежів з будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу.

Як вбачається з позову, останній не містить посилання на конкретне порушення грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, більше ніж на 30 днів, а також врахування штрафів на окремому рахунку.

Представником позивача не надано суду доказу нарахування такого штрафу.

А тому суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо застосування строку позовної давності в частині позовної вимоги про стягнення штрафів.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено частково на суму 3668,24 грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1600 грн. та стягує їх з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4-6, 10-13, 89, 141, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 526, 546, 549, 550, 610-612, 625, 629, 1048-1055 ЦК України, кредитним договором № б/н від 03.12.2013 року, Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, затверджених Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, тарифами обслуговування кредитної картки Універсальна суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» р/р № 3111 МФО 305299 заборгованість по кредитному договору № б/н від 03.12.2013 станом на 27.08.2017 року в сумі 3668,24 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 1930,65 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 1737,59 грн., а також судовий збір в сумі 1600 грн., а всього 5268,24 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде складений 01.04.2018 року.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області через Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подана апеляційна скарга або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ярош С.О.