АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2314/15-ц 22-ц/774/172/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 177/2314/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Гладиш К.І..

сторони : позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Дельта банк» на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року , ухваленого суддею Коваль Н.В. у м. Кривому Розі, повний текст складено 15 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» ( надалі - ПАТ «Дельта банк» ) вернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В мотивування заявлених вимог зазначив що, 11.11.2005 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №789-П, за умовами якого Банк надав позичальникові кредит у розмірі 18 000 доларів США на строк з 11.11.2005 року по 10.11.2020 року, зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання боргових зобов'язань 21.11.2005 року між сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого, іпотекодавець - ОСОБА_1 передав Банку як іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке придбано за рахунок отриманих у кредит коштів. Відповідач, в порушення умов укладеного договору, свої зобов'язання не виконує, в результаті чого станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 149533,38 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, в рахунок погашення наявної заборгованості ПАТ «Дельта банк», посилаючись на ст.ст.33,37 Закону України «Про іпотеку» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно.

РішеннямКриворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року ПАТ «Дельта банк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «Дельта банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, положення п.12.3.1 Іпотечного договору, згідно якого сторони досягли згоди, що задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Судом не надано належної оцінки судовій практиці, стосовно вирішення спірного питання.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що 11.11.2005 між АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», правонаступником якого є ВАТ «СВЕДБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №789-П (а.с. 6-9), за яким Банк надав позичальникові кредит в розмірі 18000 доларів США на строк з 11.11.2005 року по 10.11.2020 року, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти в розмірі 15,00 % річних за користування ним в сумі, у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором(п.п.1.1,1.3 умов договору).

В забезпечення виконання боргових зобов'язань 11.11.2005 між сторонами укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець - ОСОБА_1 передав Банку як іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме домоволодіння, що в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 148,8 кв.м., житловою площею 87,7 кв.м. придатному для житла стані, сараю Б, погребу В, гаража Г, №1,2 - паркани, І - водоколонки, ІІ - вимощення, розташований за адресою: АДРЕСА_1, розрахунок за придбання якого здійснено відповідачем взятими ним у кредит грошовими коштами (а.с. 14-16).

17.12.2007 року між ВАТ «СВЕДБАНК», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №б/ндо кредитного договору №789-П від 11 листопада 2005 року (а.с.13).

25.05.2012 року між АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» правонаступником якого є ВАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «Дельта банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ВАТ «СВЕДБАНК» передає (відступає) ПАТ «Дельта банк»права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта банк»замінює ВАТ «СВЕДБАНК» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «СВЕДБАНК» до ПАТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ВАТ «СВЕДБАНК») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.1,21).

21.08.2015 на адресу відповідача ПАТ «Дельта банк» направив лист-вимогу в якому просив погасити наявну заборгованість за кредитом в сумі 6 919,07 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 149 533,38 грн. Повідомлено, про те, що згідно зі ст.ст. 36 - 38 Закону України «Про іпотеку», банк має право задовольнити своїх вимоги за рахунок предмета іпотеки (а.с. 21, 17).

Ухвалюючи рішення про відмовуПАТ «Дельта банк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.37 ЗУ «Про іпотеку» та дійшов висновку, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки передбачений в позасудовому порядку. Судовий порядок вирішення спірного питання урегульований положеннями ст.39 зазначеного Закону.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. 12 договору іпотеки, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки.12.1- за рішенням суду,12.2 - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса…Пунктом 12.3 - згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя,яке викладене в п.п.12.3.1,12.3.2 цього Договору.

Пунктом 12.3.1 передбачено - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рамках виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку» ( а.с.15)

Отже, посилання позивача в апеляційній скарзі на урегулювання питання про визнання права власності на предмет іпотеки в судовому порядку умовами укладеного договору, не відповідають тексту Іпотечного договору від 21 листопада 2005 року.

Як видно з тексту Договору, зазначеного вище, окремими пунктами визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку ( п.12.1) та передачі предмета іпотеки у власність ( п.12.3).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачає ЦК України лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Проте, матеріали справи не містять інформації про згоду іпотекодавця ОСОБА_1 на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладених вище правових висновків, з урахуванням умов укладеного договору іпотеки, та відсутності в матеріалах справи доказів погодження відповідача на звернення стягнення у спосіб визначений позивачем шляхом визнання за ним права власності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, про відмову у зверненні стягнення шляхом визнання права власності за позивачем на іпотечне майно такими , що відповідають законодавству.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» стосовно не урахування судом першої інстанції судової практики, щодо вирішення спірного питання. Висновки суду першої інстанції, узгоджуються із судовою практикою по спірному питанню.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно та визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не відповідає вимогам законодавства, оскільки передбачає позасудовий порядок вирішення спірного питання, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: