Справа № 738/1837/17
№ провадження 2/738/32/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2018 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi
в складi судді Парфененко О.Я.,
з участю секретаря судового засідання Зубкович Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А H О В И В:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 листопада 2011 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 21293,69 грн., в тому числі: 289,70 грн. заборгованість за кредитом, 15863,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 990,18 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, просив здійснити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення проти позову, у яких заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необгрунтованість позивачем розрахунку заборгованості, безпідставного завищення позивачем розміру неустойки, зазначив про необхідність застосування спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову, просив здійснити розгляду справи без його участі.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України.

Дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов пiдлягає частковому задоволенню з наступних пiдстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом встановлено, що 09 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг № SAMDN8250, який складається із підписаної відповідачем ОСОБА_2, ОСОБА_3 і Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, Тарифів банку, Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до яких відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на залишок заборгованості (а.с. 6-32).

Згідно з Випискою по картковому рахунку вбачається, що після укладення договору відповідач регулярно користувався кредитними коштами (а.с. 60-64).

Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

В порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобовязання виконував не в повному обсязі, кредит та інші платежі, передбачені договором вчасно не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з наданим позивачем ОСОБА_4 заборгованості за договором № б/н від 09 листопада 2011 року станом на 31 жовтня 2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 21293,69 грн., в тому числі: 289,70 грн. заборгованість за кредитом, 15863,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 990,18 грн. штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на необгрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості та безпідставність завищення позивачем розміру неустойки.

Доводи відповідача стосовно необгрунтованості розрахунку заборгованості є слушними в частині визначення позивачем розміру заборгованості за комісією.

Вимоги про стягнення на користь позивача 3650,00 грн. заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1 ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобовязань, передбачених пуктми 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг.

Так, вказаними положеннями визначено, що пеня це базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Як вбачається з наданого позивачем ОСОБА_4 заборгованості за договором № б/н від 09 листопада 2011 року станом на 31 жовтня 2017 року, відповідачу нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі 100 грн..

Суд дійшов висновку, що визначення пені у твердій сумі, а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, як передбачено положеннями частини 3 статті 549 ЦК України, не є пенею у розумінні закону, а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня.

Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача пеню і штраф, що відповідно до статті 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідач, заперечуючи вірність розрахунку заборгованості, здійсненої позивачем, свого розрахунку заборгованості та доказів, на підставі яких можливо встановити обставини, що обгрунтовують ці заперечення, не надав.

За таких обставин, відповідач має заборгованість перед позивачем, яка станом на 31 жовтня 2017 року становить 17643,69 грн. та складається з 289,70 грн. заборгованості за кредитом, 15863,81 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1490,18 грн. штрафу.

Заява відповідача про застосування до спірних правовідносин спливу позовної давності та відмову у задоволенні позову з цієї підстави не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями статтей 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Судом встановлено, що договір про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем було укладено 09 листопада 2011 року, доказів стосовно строку дії платіжної картки сторонами не надано.

Правовідносини з використанням спеціальних платіжних засобів - платіжних карт регулюються, зокрема, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до постанови НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань; виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою та містить відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка належить до переліку первинних документів, які фіксують факт виконання певних операцій.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано належні та допустимі докази, зокрема, Виписку по рахунку відповідача, яка містить відомості про зняття відповідачем коштів з картки та її поповнення та згідно з якою 26 грудня 2014 року відповідач здійснив останнє поповнення картки в терміналі самообслуговування на суму 50,00 грн. (а.с. 60-64).

Отже, з урахуванням останнього платежу за картковим рахунком відповідача, відбулося переривання строку позовної давності відповідно до положень статті 264 ЦК України.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 20 листопада 2017 року, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності з врахуванням її переривання внаслідок вчинення 26 грудня 2014 року дій, що свідчать про визнання відповідачем боргу перед позивачем.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка станом на 31 жовтня 2017 року становить 17643,69 грн. та складається з 289,70 грн. заборгованості за кредитом, 15863,81 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1490,18 грн. штрафу. З урахуванням положень частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1325,74 грн. в порядку розподілу судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 549, 526, 530, 1049, 1050 ЦК України ст.ст. 12, 13, 77-82, 263-265 ЦПК України,

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) до ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2011 року у розмірі 17643,69 грн. (станом на 31 жовтня 2017 року), яка складається з: 289,70 грн. заборгованості за кредитом, 15863,81 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1490,18 грн. штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1325,74 грн. у відшкодування судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Я. Парфененко