АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/2084/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/789/292/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Шмигельська І.З.

та сторін: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №599/2084/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року, постановлену суддею Чорна В.Г., за поданням відділу державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року державний виконавець відділу ДВС Зборівського районного управління юстиції звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні відділу Державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором у сумі 10131,72 грн. з них: 9178,21 грн. заборгованості, 917,82 грн. виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35,72 грн.

Боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання виконавчого документа, тому просив суд вжити заходів для забезпечення виконання виконавчого листа, шляхом обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Ухвалою Зборівського районного суду від 15 листопада 2013 року постановлено:

"Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці с.Івачів Зборівського району, інд. НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа."

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Зборівського районного суду від 15 листопада 2013 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та з неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Вказала, що суду не надано доказів, про її ухилення від виконання зобов'язань, обмеження у праві виїзду за кордон позбавить її можливості отримати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу та, таким чином, виконати кредитне зобов'язання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник Зборівського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Встановлено, що на виконанні відділу Державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-540/11 від 19.07.2012 року, який видано Зборівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Івачів, Зборівського району на користь ПАТ «Дельта Банк» м. Київ, вул. Щорса, заборгованості за кредитним договором у сумі 10131,72 грн. з них: 9178,21 грн. заборгованості, 917,82 грн. виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 35,72 грн.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу ДВС Зборівського районного управління юстиції та тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що рішення в добровільному порядку не виконується, боржник на виклики не являється і прийшов до висновку про її ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням.

З цим висновками колегія суддів не погоджується.

У зв'язку із тим, що розгляд позову здійснювався за нормами ЦПК України, які діяли до набрання чинності Законом України №2147-VII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", колегія суддів переглядає рішення суду на відповідність нормам процесуального права, які діяли на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язання.

За приписами п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (який діяв на момент винесення ухвали) державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11.09.1997 року) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами. Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема, щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було врегульовано на час виникнення спору також статтею 377-1 ЦПК України (ред.2004 року).

Так, відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Такі самі умови і підстави тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України передбачені і статтею 441 ЦПК України, викладеній у новій редакції від 07 грудня 2017 року.

Виходячи з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Тому державному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконувала зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що вона має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин і таке інше.

Саме невиконання боржником самостійно виконавчого листа протягом строку наданого держвиконавцем (зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження), не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на неї рішенням суду обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів подання та виконавчого провадження.

З копій документів, що додані державним виконавцем до подання (виконавчий документ, постанова про відкриття виконавчого провадження, акту державного виконавця, акту обстеження матеріально-побутових умов заявника, довідок отриманих від МВС, Пенсійного фонду, Державного агентства земельних ресурсів України), - не вбачається ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї обов'язків.

Тобто, належних доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, матеріали не містять, отже заявником не надано достатніх доказів в підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов'язків по сплаті боргу, її наміру ухилитися від виконання покладених на неї зобов'язань шляхом виїзду на постійне місце проживання до іншої країни та її приховування від виконавчих органів, а відділом державної виконавчої служби вжито ряд необхідних заходів для своєчасного і повного примусового виконання зазначеного виконавчого документа.

Окрім того, державним виконавцем відділу ДВС Зборівського районного управління юстиції не представлено доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 не являється на їх виклики, не надає відомості про наявність в неї рухомого (нерухомого) майна, інші можливі доходи, тощо.

Отже, державним виконавцем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які він посилається в своєму поданні.

Таким чином, суд дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності правової підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Крім того, станом на 30.01.2018 року ОСОБА_1 не є боржником по виконавчих документах, що підтверджується довідкою відділу Державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Зборівського районного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2013 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Зборівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 23 березня 2018 року.

Головуюча Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.