Номер провадження: 22-ц/785/565/18
Номер справи місцевого суду: 521/9181/14-ц
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 року м. Одеса

Справа № 521/9181/14-ц

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Гуревського В.К. 12 липня 2017 року в м. Одеса,

встановила:

У червні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк)звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути на користь Банку з ОСОБА_6, ОСОБА_5: 1) солідарно заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.11.2007 р. у загальному розмірі - 372 955,10 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 339 782,29 грн.; - заборгованість по відсоткам - 33 172,81 грн.; 2) пропорційно судовий збір у розмірі - 3 654,00 грн..

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за умовами укладеного 08.11.2007 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого у свою чергу є - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», договору про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Кредитний договір) ОСОБА_4 отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у розмірі - 47 245,00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає - 238 587,25 грн., строком - до 08 листопада 2017 року, зі сплатою - 13,90 % річних за користування кредитними коштами.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором та додатковою угодою №1 до кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 2 кредитного договору Банк уклав у день укладення кредитного договору з ОСОБА_5 договір поруки № 155860. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору поруки поручитель поручилась за виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань у повному обсязі. У випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за невиконання умов договору.

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконав, станом на 21.03.2014 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 листопада 2007 року на загальну суму - 372 955,10 грн..

Відповідачам були направлені письмові попередження про порушення умов зобов'язання та необхідність погашення заборгованості, які залишилися без задоволення.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2014 р. позов Банку задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1, паспорт громадянина України НОМЕР_3, виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 16 жовтня 2001 року, зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН - НОМЕР_2, паспорт громадянина України НОМЕР_4 виданий Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 20 травня 2011 року, зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», місцезнаходження - 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 39, , МФО 380236, п/р 373980009 в АТ «Дельта Банк», заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 листопада 2007 року на загальну суму - 372 955,10 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 339 782,29 грн.; - заборгованість по відсотками за користування кредитом - 33 172,81 грн..

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», місцезнаходження - 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 39, , МФО 380236, п/р 373980009 в АТ «Дельта Банк», судовий збір в розмірі - 3 654,0 грн..

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси 10 лютого 2016 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року скасовано.

Справу направлено до Малиновського районного суду м. Одеси для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2017 р. у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, Банк вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про неотримання грошей, не направлення Банком досудової вимоги про повне погашення кредиту, помилкове застосування правової позиції Верховного Суду України, яка стосується банківського вкладу.

Апелянт представника у судове засідання не направив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки представника не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

ОСОБА_6, ОСОБА_5 письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу не надали. ОСОБА_6 у судовому засіданні вважала необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на законність та обґрунтованість рішення.

ОСОБА_5у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту отримання ОСОБА_6 грошових коштів від Банку, недоведеності факту наявності простроченої заборгованості. Відсутні докази отримання досудової вимоги про дострокове погашення боргу (Т. 1, а. с. 255 - 259).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин. Порушення Банком умов договору щодо пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитом тощо. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 640, 1046, 1047, 1049ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлено, що за умовами укладеного 08.11.2007 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», договору про надання споживчого кредиту № 0 та додаткових угод до нього № 1 від 04.02.2009 р. та № 2 від 29.04.2009 р. (далі - Кредитний договір) ОСОБА_4 отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у розмірі - 47 245,00 доларів США, що згідно курсу НБУ складає - 238 587,25 грн., строком - до 25.01.2027 року, зі сплатою - 13,90 % річних за користування кредитними коштами (Т. 1, а. с. 6 - 33).

Згідно з п. п. 6.1.2, 6.2 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому у випадку невиконання позичальником зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником з тридцять другого календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про порушення зобов'язання, або з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту у випадку неотримання вищевказаного повідомлення внаслідок зміни позичальником адреси без попереднього письмового повідомлення Банку (а. с. 9).

В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 2 кредитного договору Банк 08.11.2007 р. уклав з ОСОБА_5 договір поруки № 155860. 14.11.2012 р. було укладено додатковий договір до договору поруки (Т. 1, а. с. 151 - 156). Відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору поруки поручитель поручилась за виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань у повному обсязі. У випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за невиконання умов договору.

Відповідно до наявних у справі квитанцій, виписки по особовому рахунку (Т, 1, а. с. 83 - 94, 114 - 123, 145 - 150) ОСОБА_6 частково сплачувала кредит.

08.12.2011 р. за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором з ОСОБА_6 ПАТ «Дельта Банк» (Т, 1, а. с. 47 - 49).

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконала, станом на 21.03.2014 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08 листопада 2007 року на загальну суму - 372 955,10 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 339 782,29 грн.; - заборгованість по відсоткам - 33 172,81 грн. (Т. 1, а. с. 36, 113).

25.03.2014 р. Банк направив відповідачам письмове повідомлення про необхідність повернення суми кредиту в повному обсязі, а також нарахованих процентів та штрафних санкцій (а. с. 37 - 40). Відомостей про отримання вказаних повідомлень або причини їх неотримання матеріали справи не містять.

Заборгованість за кредитом не погашена.

Між сторонами виникли кредитні правовідносини, правовідносини із забезпечення виконання кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 549 цього Кодексу в разі порушення зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Відповідно до вимог статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 546, 553 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони кредитного договору в п. п. 6.1.2, 6.2встановили порядок, за умови дотримання якого в позичальника виникає обов'язок дострокового повернення боргу: - виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником з тридцять другого календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про порушення зобов'язання, або з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту у випадку неотримання вищевказаного повідомлення внаслідок зміни позичальником адреси без попереднього письмового повідомлення Банку.

Проте, Банк цього порядку не дотримався, оскільки матеріали справи не містять відомостей про отримання позичальником досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, як не містять відомостей про причини неотримання досудової вимоги.

Виходячи з встановлених по справі обставин, вищевказаних положень цивільного законодавства щодо обов'язковості виконання умов договору, колегія суддів вважає, що звернення Банку з позовом до суду є передчасним, оскільки відсутні відомості отримання/причини неотримання відповідачами вимоги Банку про зміну строку виконання основного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 р., справа № 6 - 2457цс16.

У задоволенні позову Банка необхідно відмовити саме за вказаних підстав, а не з підстав недоведеності факту отримання ОСОБА_6 грошових коштів від Банку, недоведеності факту наявності простроченої заборгованості.

ОСОБА_6 у заяві про перегляд попереднього заочного рішення по даній справі вказувала, що згідно укладеного кредитного договору Банк надав кредит, вона деякий час виконувала умови кредитного договору, справно сплачувала усі необхідні платежі (Т. 1, а. с. 81 - 82).

Суд першої інстанції у рішенні серед встановлених обставин також вказує, що за укладеним кредитним договором Банк надав кредит, у зв'язку з невиконанням позичальником обов'язків з повернення кредиту виникла заборгованість (Т. 1, а. с. 257, другий та сьомий абзаци знизу).

Банк не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, попередньо виконавши умови кредитного договору про направлення та отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту, сплаті відсотків та інших платежів за договором. Строк дії кредитного договору не закінчився, він діє - до 25.01.2027 р. (Т. 1, а. с. 25 - 32).

Таким чином, апеляційна скарга Банку є обґрунтованою тільки в частині доводів щодо помилкового висновку суду першої інстанції про недоведеність отримання позичальником грошей, недоведеності факту наявності простроченої заборгованості. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового обґрунтування відмови у задоволенні позову недоведеністю отримання позичальником грошей від Банку, недоведеністю факту наявності простроченої заборгованості, колегія суддів вважає, що вказані висновки суду необхідно виключити з мотивувальної частини рішення як підстави відмови у позові.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»- задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Малиновського районного суду Одеси від 12 липня 2017 року висновки щодо недоведеності отримання ОСОБА_6 грошових коштів на виконання умов кредитного договору, недоведеності факту наявності простроченої заборгованості як на підстави відмови в задоволенні позову.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова