П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Київ

Справа №752/915/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа Київська міська рада

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ТрохлюкАліни Миколаївни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київської міської ради на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Мирошниченко О.В. 07 травня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 21 травня 2018 року в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого органу Київської міської радим (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Київська міська рада про визнання права, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №752/915/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/848/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку на одну четверту частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, яка за життя розпочала процес приватизації однієї четвертої частини земельної ділянки, однак за життя отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку не встигла, ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона померла. ОСОБА_5 був єдиним спадкоємцем за законом після смерті дружини ОСОБА_7, однак процес приватизації частини земельної ділянки завершити також не встиг, ІНФОРМАЦІЯ_3 року він помер. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. від 10 серпня 2017 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1) право на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку на одну четверту частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору.

Не погоджуючись з рішенням суду представником відповідача Трохлюк А.М., яка діє на підставі довіреності в інтересах Київської міської ради, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі.

14 серпня 2018 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження цього суду.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тоум колегія суддів важає можливим розгляду справу за відсутності сторін у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки розгляд справи провадиться за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02 квітня 1968 року.

За життя батько позивача перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 11 серпня 2004 року.

У 2006 році за життя ОСОБА_7 розпочато процес приватизації частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зокрема, 30 березня 2006 року ОСОБА_7 отримано згоду від співвласників вказаної земельної ділянки на передачу лишків зазначеної земельної ділянки в тому числі ОСОБА_7 у приватну власність, про що надано відповідну заяву, справжність підписів на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоя Л.Г.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 24 вересня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 05 травня 2009 року.

Матеріалами справи підтверджується, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 був її чоловік, батько позивача - ОСОБА_5, після смерті якого єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивач ОСОБА_2

Рішенням Київської міської ради від 27 травня 2010 року № 954/4392 передано у приватну власність ОСОБА_7 одну четверту від 0,10 га частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;.

Згідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13 липня 2017 року, вбачається, що на ім'я ОСОБА_7 виготовлено державний акт на право власності на одну четверту земельної ділянки, що розташована аза адресою: АДРЕСА_1, у 2011 році.

Після смерті ОСОБА_5, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. 30 травня 2017 року заведено спадкову справу № 60719332.

10 серпня 2017 року на ім'я ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на 18/100 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. від 10 серпня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на одну четверту частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;, що набута померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7, спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_5, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв'язку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи підтверджується, що спадкодавцем ОСОБА_7 за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, оскільки позивач прийняв спадщину від батька ОСОБА_5, який в свою чергу прийняв спадщину від дружини ОСОБА_7, у зв'язку із чим набув право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцю, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлій за життя, однак за відсутності зареєстрованого правовстановлюючого документу на ім'я померлої, позивач позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Трохлюк Аліни Миколаївни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року у - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Махлай

О.І.Шкоріна