Провадження №2/389/122/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29 березня 2018 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - Берднікової Г.В.

при секретарі - Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам'янка Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін,цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №35 від 23 січня 2014 року в сумі 16536 грн. 82 коп.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «Служба термінового кредитування» зареєстровано як фінансова установа з основним видом господарської діяльності - кредитування.

23 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №35, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 500,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 140 грн. нараховані на період починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, що разом складає 640 грн., з кінцевим терміном повернення грошових коштів у строк до 05 лютого 2014 року.

Відповідно до п.6.1 кредитного договору, сторони узгодили, що у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п.6.2. кредитного договору.

Пунктом 6.2. договор,у визначено, що за порушення строків повернення кредиту позичальник повинен сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 % від суми кредиту, що вказані в п.1.2 цього договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором.

Відповідно до п.9.7 вищезазначеного кредитного договору, відповідач підтвердила, що перед укладенням цього договору її було письмово повідомлено про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також підтвердила, що інформація, зазначена у ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана позичальнику у повному обсязі.

Пунктом 9.2 договору визначено, що сторони домовилися про позовну давність 10 років, тож строк позовної давності позивачем не пропущено.

У порушення умов даного договору відповідач зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим з урахування сплачених грошових коштів, у неї утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31 січня 2018 року складає 14757 грн. 20 коп., з яких: тіло кредиту 490 грн.00 коп., відсотки 137 грн. 20 коп., нарахована пеня 14130 грн.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі 490 грн.00 коп. та відсотки в сумі 137 грн. 20 коп., яка підлягає стягненню з останньої в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення пені суд приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з положенням ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, предметом розгляду якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України.

Разом з цим, Верховним судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 висловлена правова позиція, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовя'зку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Крім того, Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України, істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Отже, вказані вище норми закону, висновки Конституційного Суду України та Верховного суду України дають право суду зменшити розмір пені (яка є різновидом неустойки) незалежно від наявності клопотання сторони у справі.

Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, пенсійний вік, те, що сума пені є значно завищеною, а сума боргу не значною, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до сукупного розміру основної заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а саме з 14130 грн. 00 коп. до 627 грн. 20 коп.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 490 грн.00 коп., відсотками в сумі 137 грн. 20 коп. та пенею в сумі в сумі 627 грн. 20 коп.

Також у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь фінансової установи підлягає стягненню понесений нею документально підтверджений судовий збір, з урахуванням роз'яснень наданих у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 де зазначено, що у разі якщо суд на підставі ч.3 ст. 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 223, 263-265, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» заборгованість за кредитним договором №35 від 23 січня 2014 року в сумі 1254 (одна тисяча двісті п'ятдесят чотири) грн. 40 коп. та судовий збір у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30-ти днів з дня проголошення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування», місцезнаходження: 69037 м.Запоріжжя, вул.Сорок років Рад. України, буд.39-А, офіс 27, .

Відповідач - ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Суддя Г.В. Берднікова