Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 339/148/17

провадження № 61-1731св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Болехівська міська рада, міський голова м. Болехова, Управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2017 року у складі судді Сметанюка В. Б. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року у складі суддів: Матківського Р. Й., Бойчука І. В., Малєєва І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування рішення та зобов'язати вчинити дії. Позовна заява мотивована тим, що вона проживає АДРЕСА_1. У декількох метрах (1,5 м.) від їхньої території розташований футбольний стадіон «Карпати» (м. Болехів, вул. С. Стрільців, 12а), який належить Болехівській міській раді. Цей стадіон експлуатується практично щоденно, шум від цього заважає та негативно впливає на її здоров'я.

Просила скасувати рішення сесії Болехівської міської ради від 12 серпня 2015 року № 56-49/15 «Про затвердження акту комісії від 17 березня 2015 року», зобов'язати Болехівську міську раду перенести футбольний стадіон «Карпати», який розташований по вул. С. Стрільців, 12 м. Болехів, та заборонити проведення футбольних матчів, тренувань, та інших масових заходів на футбольному стадіоні «Карпати» до приведення у відповідність до норм пункту 3.33 (ДБН 360-92**) «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (відстань від фізкультурно-оздоровчих споруд до вікон житлової забудови має складати не менше 25 метрів).

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. При ухваленні рішень суди зробили висновок, що ОСОБА_1 не надала доказів, які б свідчили про порушення комісією та оскарженим рішенням Болехівської міської ради від 12 серпня 2015 року, належних їй земельних прав. Футбольний стадіон в м. Болехів діє з 1950 року, реконструкції чи будівництва не проводилося, а тому не підлягають застосовуванню Державні будівельні норми України (далі - ДБН) 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», які діють з 2002 року.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржені рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилались на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що спірний стадіон було побудовано самочинно із порушенням норм чинного законодавства. Експлуатація стадіону порушує право на належні, безпечні і здорові умови проживання, передбачене частиною четвертою статті 293 ЦК України.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 27 листопада 2007 року ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,1417 га для ведення особистого селянського господарства та 0,0535 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані в АДРЕСА_1. В АДРЕСА_1 розташований стадіон «Карпати» та будинок дитячо-юнацької спортивної школи (далі - ДЮСШ).

Згідно рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Долинської районної ради від 30 листопада 1993 року, вирішено повернути ОСОБА_2 як спадкоємцю першої черги після смерті ОСОБА_3 частину саду, та земельну ділянку на якій на цей час знаходиться Болехівський міський стадіон. 28 квітня 2005 року комісія з питань поновлення прав реабілітованих відмінила попереднє рішення комісії про повернення земельної ділянки родині позивача.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини четвертої статті 293 ЦК України фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо.

Європейський суд з прав людини зауважує, що небезпідставна скарга за статтею 8 Конвенції може виникнути лише тоді, коли відповідна загроза сягає такого рівня, що призводить до значного погіршення здатності заявника користуватись своїм житлом, мати приватне та сімейне життя. Оцінка такого мінімального рівня є відносною і залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність і тривалість шкідливого впливу та його фізичний і психологічний наслідок для здоров'я людини та якості її життя (GRIMKOVSKAYA v. UKRAINE, № 38182/03, § 58, ЄСПЛ, від 21 липня 2011 року).

Разом з тим, при вирішенні спору суди обмежилися посиланнями на недоведеність вини відповідача у порушенні земельних прав та інтересів ОСОБА_1, меж її земельних ділянок при оформленні технічної документації на міський стадіон та ДЮСШ. При цьому, не перевірили наявність або відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 293 ЦК України, на яку посилалася ОСОБА_1 крізь призму інтенсивності та тривалості шкідливого впливу експлуатації стадіону та його фізичного і психологічного наслідку для здоров'я позивача та якості її життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року скасувати.

Передати справу № 339/148/17 на новий розгляд до Болехівського міського суду Івано-Франківської області.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2017 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат