ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/480/18 Справа № 212/5362/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Пустовіт О.Г. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 29 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 170 000 гривеньу зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 22.06.2006 йому первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням та 3 групу інвалідності з переоглядом , при наступному переогляді 18.06.2007 йому було залишено 45% втрати професійного працездатності, 01.06.2009 встановлено 25 % втрати професійної працездатності, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває біль в хребті, оніміння в руках, стан здоров'я не покращується, а навпаки погіршується, що викликає сильні душевні переживання. Вважає, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 704 гривні 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.265 ЦПК України. При цьому зазначає, що у рішенні суд не відобразив усі аргументи відзиву відповідача на позов, у мотивувальній частині рішення не послався на конкретні докази, на підставі яких встановив, що ушкодження здоров'я позивача під час виконання трудових обов'язків заподіюють йому моральні та фізичні страждання, не надав належну оцінку кожному з аргументів сторін, викладених у позовній заяві та відзиву на цю заяву, не виклав мотивів, якими керувався під час застосування відповідних норм закону, не зазначив підстав незастосування норм права на які у відзиві на позов посилався відповідач. Вказує на те, що в порушення вимог ЦПК суд встановив факт наявності моральної шкоди, незважаючи на не доведення його позивачем, керуючись лише припущеннями, без висновку відповідного експерта про встановлення факту моральної шкоди та її розміру. Окрім того, звертає увагу на те, що на час виникнення у позивача втрат у сфері немайнових благ (первинно з 22.06.2006) факт спричинення моральної шкоди було покладено виключно на МСЕК, тоді, як з довідок МСЕК від 22.06.2006 та 01.06.2009 чітко вбачається, що факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди не встановлений, тому вважає, що суд безпідставно поклав на відповідача обов'язок з відшкодування моральної шкоди.

Також вказує на те, що суд залишив поза увагою і не надав належної правової оцінки тому, що на підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацював протягом 8 років 7 місяців, тоді, як протягом періоду з 10.05.1983 по 13.11.1997, що становить 14 років 6 місяців позивач працював в шкідливих умовах праці на інших підприємствах, таких, як ш. «Гігант» РУ ім..Дзержинського та ш. «Гігант» Шахтоуправління «Родіна» ВО «Кривбасруда», тобто не визначив ступеня вини інших підприємств у спричиненні позивачу моральної шкоди, поклавши весь тягар відповідальності на ПАТ «Кривбасзалізорудком»

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, внаслідок надмірності.

Окрім того вказує на те, що оскільки позивачу первинно втрату професійної працездатності було встановлено МСЕК 22.06.2006, то при ухваленні рішення суд повинен був керуватися нормами закону які діяли на зазначений час, тому вважає, що вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Кривбасзалізорудком» про відшкодування моральної шкоди не підлягали задоволенню. Також вважає, що суд першої інстанції, частково, задовольнивши позовні вимоги, та стягнувши з відповідача судовий збір у повному обсязі порушив вимоги цивільного процесуального кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу не надавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.05.1997 по 12.06.2006 працював підземним гірничим робітником на ш. «Батьківщина» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», був звільнений з роботи у зв'язку із виходом на пенсію ( а.с.6-7).

Відповідно до висновку МСЕК від 22.06.2006 позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності. При переогляді 01.06.2009, висновком МСЕК йому встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням, безстроково (а.с.10-11).

З акту розслідування хронічного професійного захворювання №15 від 30 травня 2006 року вбачається, що позивачу був встановлений наступний діагноз - радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим, м'язові-тонічним і вираженим периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двос. печолопаткового пері артрозу ПФС другого ст., деф. Артрозу ліктьових ПФ: - першого-другого ст. та колінних суглобів ПФС першого ст. (а.с.8 - зворот).

В пункті 17 Акту розслідування профзахворювання зазначено, що причиною отримання позивачем профзахворювання є тривалий стаж роботи (23 роки) в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала гранично допустимі норми, вібрація та несприятливий мікроклімат, що перевищували гранично допустимий рівень (а.с.9).

Суд, частково, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, зокрема і на підприємстві відповідача в період з 14.11.1997 по 21.06.2006, що підтверджено трудовою книжкою (а.с.7) і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею13 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 153КЗпП України передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так у п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання зазначено, що позивач, працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «КЗРК» з 10.02.1993 по цей час підземним кріпильником (7р. 3 міс.) і раніше з 14.11.1997 по 10.02.1999 (1р.3м.) підземним прохідником згідно з професійними обов'язками виконував роботи у підземних умовах шахти, де з-за того, що завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору підіймав та переміщував важі вагою, яка перебільшувала гранично - допустиму, а також виконував роботи, пов'язані з використанням шпунтового молотка, ручних перфораторів, бурових устав та скреперних лебідок, які внаслідок конструктивних недоліків є джерелом вібрації, що перевищувала гранично - допустимий рівень. Посилюючим шкідливим виробничим фактором є несприятливий мікроклімат, характерний для підземних робіт (а.с.8-зворот, 9).

Отже, наведене свідчить про те, що позивач в період виникнення у нього професійного захворювання працював на підприємстві відповідача протягом 8 років 6 місяців, чого не заперечує і апелянт, та причиною виникнення професійного захворювання стали важкі умови фізичної праці яка перевищувала гранично допустимі норми, вібрація та несприятливий мікроклімат.

Також, з Акту розслідування видно, що, причиною професійного захворювання позивача є його стаж роботи протягом 23 років в умовах важкої фізичної праці, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с.9-зворот).

Таким чином, в даному випадку відповідач - ПАТ «Кривбасзалізрудком» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, окрім того, ст.1172 ЦК встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України).

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про неодноразове лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що йому була заподіяна моральна шкода, так як він втратив 25 % професійної працездатності, безстроково, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Стягуючи з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн., суд першої інстанції врахував характер професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності 25%, стан здоров'я потерпілого та безповоротність його відновлення, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тому доводи апелянта про завищений судом розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає надуманими.

Доводи відповідача про те, щоморальна шкода повинна відшкодовуватися з урахуванням ступеня вини і інших підприємств на яких працював позивач, колегія суддів не сприймає, при цьому звертає увагу на те, що суд урахував те, що ОСОБА_1 працював і на інших підприємствах де також були важкі умови фізичної праці яка перевищувала гранично допустимі норми, вібрація та несприятливий мікроклімат, оскільки частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши із заявлених 170 000 грн. лише 25 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п.3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та поданні апеляційної скарги позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється зі фіксованою ставкою (пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Інші доводи апеляційної скарги, щодо порушення вимог ст.265 ЦПК України та незгоди з процесуальними діями судді першої інстанції під час розгляду справи не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову, оскільки відповідно до вимог ст.376 ЦПКУ порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, наведеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: