Житомирський апеляційний суд
Справа №283/117/17-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/117/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 02 березня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Тимошенко А.О. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2. Уточнивши вимоги у січні 2018 року, просив припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину успадкованої квартири АДРЕСА_1; присудити на користь відповідача компенсацію за ? частину успадкованої квартири у розмірі 37 975 грн.; визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири (а.с.83). Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3. За життя батько склав заповіт, за яким усе своє майно заповів йому (позивачу). ОСОБА_2 є його рідною сестрою та донькою спадкодавця. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2016 року за відповідачем (ОСОБА_2), зокрема, визнано право власності на ? частину кватири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька за правом на обов'язкову частку в спадщині. Отже, він отримав у спадщину ? частини, а відповідач - ? частину в спірній кватирі. Квартира є малосімейною однокімнатною, загальна площа якої 26,5 кв.м. Виділити в натурі ? частину в кватирі для відокремленого проживання співвласника є технічно неможливим. Спільне користування квартирою також неможливе. Його частка у квартирі значно більша за частку відповідача, а припинення права на частку у спільному майні не завдасть останній істотної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02 березня 2018 року позов задоволено. Припинено право ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/4 частки спірної кватири в розмірі 37 975 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку спірної кватири, яка належала ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зокрема зазначає, що припинення її права власності на частку квартири завдасть шкоди не лише її інтересам, а й її малолітньої дитини, яка є інвалідом та яку вона виховує сама. Окрім того суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї суму судового збору на користь позивача, оскільки вона є особою з інвалідністю другої групи та законом звільнена від сплати судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували істотність завданої відповідачу шкоди. Так, належна відповідачу частка становила 6,63 кв.м від загальної площі квартири та 4,43 кв.м - від житлової площі квартири, що вдвічі менше за норму житлової площі, передбачену ст.47 ЖК України, а тому ? частина кватири не може бути виділена в натурі та є незначною. Квартира є однокімнатною, що унеможливлює й встановлення порядку користування нею. Співвласники є дорослими особами різної статі та він у квартирі зареєстрований і проживає. ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частина іншої двокімнатної кватири АДРЕСА_3, у якій вона проживала на час відкриття спадщини. У нього також на утриманні перебуває дитина - інвалід, яка також потребує поліпшення житлових умов. Припинення права на частку в спільному майні за його вимогою не завдасть істотної шкоди відповідачу, приймаючи до уваги також те, що останній присуджена компенсація вартості цієї частки, яка своєчасно сплачена ним на депозитний рахунок суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із копії свідоцтва, яка видане 20 січня 2017 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_1 після смерті батька, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за заповітом успадкував ? частини кватири АДРЕСА_1 (а.с.11). Право власності на частину квартири зареєстровано уповноваженим органом 22 січня 2017 року (а.с.12).

Із копії рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2016 року (справа №283/1753/16-ц), яке набрало законно сили 23 грудня 2016 року, слідує зокрема, що за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину кватири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька (а.с.7).

Отже, сторони є братом та сестрою, які після смерті батька успадкували: позивач - ? частини спірної кватири, а відповідач - ? частини цієї ж кватири.

Квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається із однієї кімнати площею 17,7 кв.м, а також кухні - 3,6 кв.м, сан. вузла -1,2 кв.м, коридора - 3,8 кв.м та шафи - 0,2 кв.м. Загальна площа квартири становить 26,5 кв.м (а.с.8-10, технічний паспорт).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2018 року №522/07-2017 поділ спірної квартири на дві ізольовані квартири для окремого користування співвласниками відповідно до їх часток в розмірі ? та ? не вбачається можливим, через неможливість дотриматися вимог ДБН (а.с.53). Дійсна (ринкова) вартість спірної однокімнатної квартири, станом на дату проведення дослідження, становить 151 900 грн., тобто ринкова вартість ? частини цієї квартири складає 37 975 грн.

Апеляційний суд за клопотанням відповідача 19 червня 2018 року призначав повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручав іншому судовому експерту, та витрати по оплаті за проведення експертизи поклав на ОСОБА_2, але цивільна справа листом судового експерта від 27 серпня 2018 року №818 повернута на адресу суду із посиланням на те, що апелянтом не здійснена оплата за проведення експертизи.

Квитанцією від 27 жовтня 2017 року №19 ОСОБА_1 попередньо вніс на депозитний рахунок суду 37 975 грн., тобто ринкову вартість ? частини спірної квартири (а.с.89).

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У суді апеляційної інстанції позивач наголосив на тому, що знаходиться із відповідачем (сестрою) у неприязних стосунках, спільне володіння та користування спірною кватирою є неможливим. Домовленість між батьками була такою, що майно, яке оформлене за матір'ю відійде сім'ї сестри, а майно, що оформлене за батьком, успадкує сім'я сина. Через це батько й склав заповіт на нього, але за сестрою суд визнав право на обов'язкову частку у спадщині, у тому числі, право власності на ? частину у спірній квартирі. Сестрі та матері на праві власності належало по ? частині квартири АДРЕСА_3 загальною площею 41,3 кв.м (а.с.81-82).

Із огляду на вищевикладене, з технічної точки зору, спірна однокімнатна квартира не може бути поділена на дві ізольовані квартири, отже вона є неподільною нерухомою річчю, частка у якій не може бути виділена в натурі. Частка відповідача удвічі менша за частку позивача, а тому в порівнянні є незначною. Спільне користування однокімнатною кватирою неможливе зважаючи на те, що хоча сторонами є брат із сестрою, але кожний із них досяг повнолітнього віку (різні за статтю) та кожний із них утворив окрему сім'ю. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою позивача не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім'ї, враховуючи, що на час звернення позивача із даним позовом до суду (січень 2017 року) відповідачу на праві власності належала ? частина квартири АДРЕСА_3, але остання погіршила своє майнове становище під час розгляду спору судом першої інстанції, подарувавши 16 грудня 2017 року синові ОСОБА_5 половину даного нерухомого майна. Син відповідача забезпечений житлом (відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приєднані до матеріалів справи), а тому припинення за матір'ю права на частку в спірній кватирі не завдасть йому істотної шкоди, оскільки не позбавляє його права власності на інше житло. Позивач попередньо вніс вартість ? частки спірної кватири на депозитний рахунок суду, яка становить 37 975 грн. Відповідач не спростувала ринкової вартості ? частини спірної квартири, враховуючи, що їй була надана апеляційним судом можливість провести повторну судову експертизу, але остання такою можливість не скористалася, оскільки не сплатила коштів за її проведення.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 365 ЦК України. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що припинення права на частку в спірній кватирі не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім'ї, а тому рішення суду першої інстанції в частині припинення права на частку за відповідачем, стягнення на користь відповідача грошової компенсації за частку та визнання за позивачем права власності на цю частку в спірній квартирі залишається без змін.

Разом із тим, задовольняючи позов, суд поклав на відповідача судовий збір у сумі 640 грн., який поніс позивач при зверненні до суду із відповідним позовом.

Так, при зверненні до суду із даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 640 грн. квитанцією від 25 січня 2017 року №9 (а.с.1).

Із ксерокопії акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №919835 убачається, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи з 12 вересня 2017 року. Інвалідність встановлена строком до 01 жовтня 2022 року (а.с.124).

Відповідно до пункту дев'ятого ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (частина перша ст.133 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, із другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже в частині судового збору рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для вирішення питання судового збору, понесеного позивачем при зверненні до суду із відповідним позовом, та при задоволенні даного позову в повному обсязі, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги в частині судового збору ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині судового збору та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким компенсує позивачу за рахунок держави судовий збір в розмірі 640 грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки при вирішенні питання щодо судового збору, суд першої інстанції не врахував, що відповідач, як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнена від сплати судового збору, що відповідає положенням ст.376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 02 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 640 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 19 листопада 2018 року.