АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/957/18 Справа № 185/7720/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

01 серпня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 13 липня 2014 року, у нього перед Банком виникла заборгованість, яка становить 20634,32 грн., з яких 2098,17 грн. - заборгованість за кредитом, 9727,37грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7350 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 958,78грн. - штраф (процентна складова), яку й просили стягнути з відповідача на їх користь (а.с.2-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 травня 2008 року у розмірі 20 634 грн. 32 коп. та судові витрати по справі у сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.32-33).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи (а.с.41-42).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено. Стягнуто судовий збір з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 (а.с.76-78).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.132-134).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог з урахуванням ухвали ВССУ від 13.09.2017, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Звертаючись до суду з позовом, Банк посилався на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 13 липня 2014 року, у нього перед Банком виникла заборгованість, яка становить 20634,32 грн., з яких 2098,17 грн. - заборгованість за кредитом, 9727,37грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7350 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 958,78грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-9).

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, обґрунтованості та наявності правових підстав для їх задоволення.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в рішенні від 27.09.2016 виходив із того, що позивач звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності без поважних причин, а відповідач на стадії апеляційного розгляду заявив про його застосування.

Підставою скасування рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області стало те, що в суді першої інстанції відповідач заяви про застосування строку позовної давності не подав. Він був належним чином повідомлений про дату розгляду справи в районному суді, а також подав заяву про розгляд справи без його участі, чим реалізував своє процесуальне право не брати участь при розгляді спору. Крім того, позовна давність застосовується до обґрунтованих вимог, тоді як в апеляційній скарзі та в рішенні апеляційного суду зазначено, що відповідач не визнавав позов та не просив суд розглядати справу без його участі, посилаючись на те, що підписав таку заяву на пропозицію секретаря не читаючи, оскільки був без окулярів.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судами встановлено та визнано відповідачем в апеляційній скарзі, що він 06.05.2008, дійсно отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги, що розглядаючи позовні вимоги, суд не дослідив кредитний договір № б/н від 06.05.2008 року, оскільки кредитної угоди немає в матеріалах справи, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 Умов та правил надання банківських послуг, Договір про надання банківських послуг складається з: заяви, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів.

На підтвердження укладання Договору, Банк надав: заяву ОСОБА_4 від 06.05.2008, умови та правила надання банківських послуг (а.с.10,11-16).

Відповідач належним чином не виконував умови договору, у зв'язку з чим, станом на 13.07.2014, утворилася заборгованість - 20634,32 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-9), а також випискою за основною карткою: НОМЕР_1 (а.с.58-72).

Відповідно до ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин які мають істотне значення.

Однак, колегія суддів не вважає за доцільне застосування вказаної норми та звертає увагу на вимоги позивача щодо стягнення не тільки пені, а і штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Як зазначено в правовій позиції у справі N 6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 р.), цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що стягнення пені призведе до подвійної відповідальності, що унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції та скасування рішення суду в частині стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач сплатив кредит, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження зазначених доводів відповідачем не надано доказів.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

При цьому йдеться про винесення рішення судом першої інстанції, оскільки саме ухваленням ним свого рішення закінчується судовий розгляд спору (ч. 3 ст. 208 ЦПК України). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року № 6-101цс12.

В суді першої інстанції відповідач заяви про застосування строку позовної давності не подавав.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що на стадії апеляційного розгляду можна застосувати позовну давність, у випадку якщо відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи в районному суді.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27), а подавши заяву про розгляд справи без його участі, він реалізував своє процесуальне диспозитивне право не брати участь при розгляді спору (ст. 27, 31 ЦПК України).

З огляду на викладене, судова колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині стягнення пені та відмовити в задоволені цих позовних вимог.

Також колегія суддів вважає за необхідне додатково стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за подачу касаційної скарги в розмірі 292 грн. 32 коп.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року змінити. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частинні стягнення заборгованості з пені та комісії за користування кредитом в розмірі 7350 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 292 грн. 32 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: