Єдиний унікальний номер 229/1858/17 Номер провадження 22-ц/775/320/2018
Головуючий у 1-ій інстанції Рагозіна С.О.
Доповідач Азевич В.Б.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 229/1858/17 за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, третя особа - Державна служба з надзвичайних ситуацій, про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року (суддя Рагозіна С.О., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Дружківка Донецької області, повний текст рішення складено 14.12.2017 року), -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок антитерористичної операції.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. У березні 2017 року їй стало відомо, що садовий будинок повністю згорів у зв'язку з масовими обстрілами села 15 березня 2017 року. Відповідно до довідки садівницького товариства «Монтажник-2 при Шахтоспецмонтажному управлінні тресту «Донецьквуглебуд» садовий будинок згорів повністю внаслідок прямого попадання в нього бойового снаряду. Пожежні підрозділи участі у ліквідації пожежі не приймали участь у зв'язку з обстрілами села з вогнепальної зброї. Вважала, що шкода, яка спричинена їй внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області, підлягає відшкодуванню державою Україна з розрахунку вартості 1 кв. м загальної площі будинку 7 943,00 грн., оскільки загальна площа садового будинку складає 61,7 кв. м, то відшкодуванню підлягає завдана шкода у сумі 490 083,10 грн. Просила стягнути зазначену суму з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок Державного бюджету України.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вважає, що Держава Україна зобов'язана як в силу норм законодавства України, так і норм міжнародного права відшкодувати їй шкоду, заподіяну внаслідок обстрілів під час проведення антитерористичної операції. Вважає, що розмір грошового відшкодування повинен визначатися лише на підставі ч. 10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України.

Від Державної служби з надзвичайних ситуацій надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій третя особа просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Зокрема вказує, що, обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач фактично ототожнює поняття «антитерористична операція та «надзвичайна ситуація», які на думку третьої особи слід чітко розмежувати.

Позивач не надав відомостей щодо кримінального провадження за фактом пошкодження будинку, правами потерпілого не скористався, отже, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх майнових прав та інтересів.

Також, зазначає, що нормативно-правові акти, які регламентують віднесення подій до надзвичайних ситуацій та їх обліку, не класифікують ведення антитерористичної операції як надзвичайну ситуацію.

Від представника Кабінету Міністрів України також надійшли письмові пояснення, в яких він, зокрема, зазначає, що позивачем не надано доказів вини відповідачів у спричиненні шкоди позивачці, а остання не довела розміру відшкодування матеріальної шкоди.

ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник Кабінету Міністрів України Циря С.М. та представник Державної служби України з надзвичайних ситуацій просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Державна казначейська служба України, сповіщена про час та місце судової повісткою, надісланою рекомендованим поштовим повідомленням, свого представника не направила.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області № 2/250/308/13 ЄУН 0555/1603/2012 від 15 січня 2013 року ОСОБА_2 на праві власності належить садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 61,7 кв. м.

В довідці без дати, що складена головою садівницького товариства «Монтажник-2» при Шахтоспецмонтажному управлінні тресту «Донецьквуглебуд» ОСОБА_5, зазначено, що вищевказаний садовий будинок згорів внаслідок попадання в нього бойового снаряду.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 у своїй позовній заяві вказувала, що збитки завдані їй внаслідок проведення антитерористичної операції, а суд на виконання приписів частини 4 ст. 10 ЦПК України сприяв позивачу щодо уточнення позовних вимог й підстав позову з метою вірного вирішення спору та встановлення обставин справи, але позивач та її представник відмовились змінювати та уточнювати позовні вимоги і наполягали на розгляді саме позовної заяви ОСОБА_2 в первісній редакції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та на статтю 56 конституції України є помилковим, оскільки для застосування вказаних норм повинен бути встановлений факт незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, зокрема, кабінету Міністрів України. Проте у позові про існування такого факту не йдеться, адже проведення АТО відбувається на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України у повній відповідності до Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а позивач не оскаржує правомірність проведення АТО.

Окрім того, судом першої інстанції враховано, що спеціальні нормативно-правові акти щодо відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, відсутні, тому суд дійшов висновку, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не має.

З вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суд не застосував закон який підлягає застосуванню.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 41 Конституції України, статтями 319, 321 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Предметом позову по цій справі є відшкодування шкоди, завданої руйнуванням садового будинку, який розташований за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, с. Василівка, вул. Орєхова, буд. 7.

Відповідно до довідки без дати, яка складена головою садівницького товариства «Монтажник-2» при Шахтоспецмонтажному управлінні тресту «Донецьквуглебуд» ОСОБА_5, 15 березня 2017 року при обстрілі с. Василівки вищевказаний садовий будинок згорів внаслідок попадання в нього бойового снаряду.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у позовній заяві позивач зазначає загальні норми, що регулюють відшкодування матеріальної шкоди (ст. ст. 22, 1166 ЦК України), проте обґрунтовує свої вимоги спеціальними правовими нормами Кодексу цивільного захисту України.

Поняття збитків визначено статтею ст. 22 ЦК України. Відповідно до частин 1 - 3 цієї статті особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилалась на те, що майнова шкода завдана їй внаслідок масового обстрілу села Василівка Ясинуватського району Донецької області 15 березня 2017 року.

При цьому розмір відшкодування шкоди вона визначила відповідно до ч. 10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, яка передбачає, що розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Згідно статті 1 Кодексу цивільного захисту України цей кодекс регулює відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Поняття надзвичайної ситуації визначено у п. 24 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, а саме: надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб'єкті господарювання на ній або водному об'єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров'ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об'єкті, провадження на ній господарської діяльності;

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що у позові ОСОБА_2 зазначала, що шкода завдана їй саме внаслідок проведення антитерористичної операції.

Термін «антитерористична операція» визначено в статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року), згідно якої антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

В преамбулі цього закону йдеться про те, що цей Закон з метою захисту особи, держави і суспільства від тероризму, виявлення та усунення причин і умов, які його породжують, визначає правові та організаційні основи боротьби з цим небезпечним явищем, повноваження і обов'язки органів виконавчої влади, об'єднань громадян і організацій, посадових осіб та окремих громадян у цій сфері, порядок координації їх діяльності, гарантії правового і соціального захисту громадян у зв'язку із участю у боротьбі з тероризмом.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини, а після відшкодування до держави переходить право вимоги до винної особи.

У той же час, положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному ч. 2 ст. 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 1002-р затверджено план заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, зокрема щодо затвердження Порядку надання грошової допомоги та відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, яким повинно бути урегульовано процедуру відшкодування майнової шкоди таким особам.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року № 892-р схвалено Концепцію Державної цільової програми відновлення та розбудови миру в східних регіонах України та зобов'язано Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб разом з іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади розробити та подати в установленому порядку у тримісячний строк Кабінетові Міністрів України проект Державної цільової програми відновлення та розбудови миру в східних регіонах України.

Враховуючи, що на теперішній час відсутній закон чи нормативний акт щодо відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, не встановлено державний орган на який покладено обов'язок здійснювати відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування, тому відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України (аналогія закону) до спірних правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження житлового будинку (квартири) терористичним актом, а саме, щодо механізму визначення розміру відшкодування, слід застосовувати норми Кодексу цивільного захисту України, які узгоджується із ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України громадяни України мають право на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров'ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до вказаного вище Указу Президента України.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька область - з 07 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

Село Василівка Ясинуватського району Донецької області, де розташований будинок позивача, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Проте позивачка просить відшкодувати шкоду майну, яке не відносить до категорії житловий будинок (квартира), а є садовим будинком, тобто будинком для літнього (сезонного) використання.

З огляду на викладене, визначення розміру матеріальної шкоди відповідно до ч. 10 статті статтею 86 Кодексу цивільного захисту України - за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна не ґрунтується на законі.

Посилання позивача на ту обставину, що вони з чоловіком використовували садовий будинок як постійне місце проживання, але не встигли перевести його у статус житлового будинку, не має правового значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тому, у даному випадку, розмір збитків позивачу необхідно визначати відповідно до загальних правил відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно частині 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивач не довела розміру реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції зазначених норм не врахував та всупереч вимогам статей 212 - 214, 303 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) не визначився із предметом та підставами заявленого позову, а також з належними доказами, якими мають бути підтверджені встановлені у справі обставини.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки позивачем при розгляді справи судом першої інстанції не надано доказів щодо розміру завданих їй збитків, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок руйнування садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, третя особа - Державна служба з надзвичайних ситуацій, про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 04.04.2018 року.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.В. Агєєв

О.О. Тимченко