У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю боржника ОСОБА_1,

державного виконавця Адамчо В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця незаконними та зобовязання державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із скаргою, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, які полягають у накладенні арешту на його майно та зобовязати державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 скасувати постанову про накладення арешту на його майно та зняти арешт з майна.

Скаргу обґрунтовує тим, що постанову про накладення арешту на його майно від 10 серпня 2017 року він не отримував, тому йому не було відомо про її існування. Також вказав, що на виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, він сплачує їх постійно, хоча і не в повному обсязі, оскільки має невеликий дохід. Зазначає, що сума заборгованості по аліментах в розмірі 69588,45 грн., яка нарахована державним виконавцем, є для нього непосильною.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав з мотивів наведених у скарзі.

Державний виконавець в судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити, оскільки діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши боржника, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі Рівненський МВ ДВС) знаходиться виконавчий лист №2-4143/2007, виданий Рівненським міським судом Рівненської області 31 травня 2007 року про стягнення з ОСОБА_1В на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2007 року до повноліття дитини.

08 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Рівненського МВ ДВС із заявою про надання їй розрахунку заборгованості по аліментах, в якій також просила накласти арешт на все майно, яке належить боржнику для забезпечення погашення заборгованості по аліментах.

Постановою від 10 серпня 2017 року державний виконавець Рівненського МВ ДВС ОСОБА_2 наклав арешт на все майно боржника ОСОБА_5 у виконавчому провадженні №30569269 щодо виконання виконавчого листа №2-4143/2007.

Згідно супровідного листа №48160 від 10 серпня 2018 року копія постанови про накладення арешту на майно боржника від 10 серпня 2018 року була направлена поштою ОСОБА_1, доказів про те, що постанова була ним отримана не має. Однак факт неотримання боржником постанови про арешт майна боржника не є підставою для її скасування, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 статті 13 Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частина 7 статті 26 зазначеного Закону передбачає, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Заявник також посилається на те, у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів за період понад три місяці, він постійно сплачує їх, хоч і в меншому розмірі через невеликий дохід, тому підстав для накладення арешту на його майно у державного виконавця не було.

Доводи заявника не заслуговують на увагу, оскільки згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 25 вересня 2017 року, який здійснений державним виконавцем, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2010 року по 31 серпня 2017 року становить 69588, 45 грн. (а.с.4). В судовому засіданні боржник вказав, що за період з 31 серпня 2017 року по даний час аліменти сплатив лише двічі в розмірі 1 000 грн., можливості сплатити аліменти та заборгованість по ним в більшому розмірі у нього не було, оскільки він є безробітним.

Таким чином, у звязку з зазначеною заборгованістю, Законом передбачено право державного виконавця не лише на винесення постанови про арешт майна боржника, а й на звернення стягнення на нього (ч.2 ст. 71 Закону - за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці).

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Оскільки заборгованість ОСОБА_1 по аліментах не погашена, суд підстав для скасування арешту, накладеного на його майно, не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином судом встановлено, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 258, 260, 450,451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця незаконними та зобовязання державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області.

Суддя О.О. Першко