АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 30
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Дніпро 22 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Куценко Т.Р.
суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.
при секретарі Синенко Є.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи про стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів державної влади, їх посадовими та службовими особами, -
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обласного центру медико-соціальної експертизи про стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів державної влади, їх посадовими та службовими особами /а.с. 1-5/.
З урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з відповідача кошти на відшкодування шкоди, спричиненої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими та службовими особами при відмові держави виконувати свої конституційні обов`язки по соціальному захисту громадянина, що отримав каліцтво, протиправної передачі його родині, що спричинило суттєві збитки особистим інтересам позивача, що підлягає відшкодуванню йому шляхом встановлення інвалідності його сину, пов`язану з репресіями не нижче ІІ (другої) групи.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2018 року в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено /а.с. 35-40/.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про вік якого зазначені у його трудовій книжці НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , після навчання у Дніпропетровському професійному кулінарному училищі в період з 01.09.1985 року по 01.10.1986 рік, працював поваром 3 розряду в ресторані станції Дніпропетровськ Придніпровської залізниці в період з 10.10.1986 по 05.11.1986 р., після чого був звільнений з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України та більше в своєму житті офіційно не працевлаштовувався /а.с.7/.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 13.12.1990 р. №2392, ОСОБА_2 , під час перебування на військовій службі отримав травму, що встановлена Актом №585 судово-медичної експертизи від 06.09.1990, проведеної 113 судово-медичною лабораторією МВО /а.с.6/.
Згідно медичного висновку №591 від 16.09.2013, виданого Дніпропетровським 12 ТМО ДОР, ОСОБА_3 має діагноз: «Посттравматичний деформуючий артроз правого гомілковостопного суглобу ІІІ-ІV ступеню з явищами анкілозування, стійка згинально - розгинальна контрактура правого гомілковостопного суглобу… Праця, що виключає тривале перебування на ногах» /а.с.8/.
Відповідно до листа обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК-1 від 25.11.2004 р. №26 на адресу ОСОБА_2 , 08.09.2004 він був оглянутий на спільному засіданні МСЕК №1 та травматологічної МСЕК №1, за наслідками якого, із вивченням амбулаторної карти, рентген-знімків та безпосереднього огляду, МСЕК не встановила законних підстав для визначення групи інвалідності. Експертний висновок обґрунтований «Положенням про медико-соціальну експертизу» та «Інструкцією про встановлення групи інвалідності» від 07.04.2004.
Зазначене рішення в порядку оскарження перевірялося в травматологічному відділенні «Українського Державного Науково-дослідного інституту Медико-соціальних проблем інвалідності», яке підтвердило відсутність підстав для продовження інвалідності ІІІ групи, що була встановлена з 1997 року. ОСОБА_2 рекомендовано звернутися в питанні працевлаштування до ВКК за місцем проживання /а.с.17/. Зазначене підтверджено висновком №4611/646 «Українського Державного Науково-дослідного інституту Медико-соціальних проблем інвалідності» /а.с.11/.
Відповідно до листа Дніпропетровського обласного центру зайнятості на адресу позивача №12/04-3815 від 19.09.2014, ОСОБА_2 перебував на обліку в Бабушкінському РЦЗ як безробітний з 30.09.2013 по 31.08.2014 та за цей період йому надавався повний комплекс соціальних послуг, передбачених чинним законодавством: надавались профінформаційні та профконсультаційні послуги, роз`яснення з окремих норм законодавства про зайнятість населення, консультації з працевлаштування та безпосередньо здійснювався підбір роботи. ОСОБА_2 було поінформовано про можливість перенавчання з метою розширення можливості працевлаштування, проте він не виявив бажання отримати додаткову спеціальність. Від пропозиції прийняти участь у оплачуваних громадських та інших роботах тимчасового характеру ОСОБА_2 також відмовився.
Підбір підходящої роботи для ОСОБА_2 здійснювався згідно із ст.46 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до його освіти та набутого професійного досвіду через банк актуальних вакансій загальнодержавної бази даних. У зв`язку з тим, що в день реєстрації у службі зайнятості ОСОБА_2 надав заключення лікарсько-консультативної комісії з рекомендаціями щодо працевлаштування, відповідно до яких йому по лютий 2014 року була протипоказана робота з тривалим перебуванням на ногах, упродовж зазначеного періоду йому не пропонувалося працевлаштування за спеціальністю, набутою у професійно-технічному училищі, а підбір роботи здійснювався за набутим професійним досвідом.
ОСОБА_2 неодноразово пропонувалось (зокрема, під особистий підпис 13.03.2014 та 26.06.2014) оновити медичну довідку, яка засвідчувала обмеження на працю. Такої довідки до Бабушкінського РЦЗ період з березня по вересень поточного року він не надавав. Тому по закінчення терміну дії рекомендації лікарів щодо працевлаштування ОСОБА_2 пропонувались вакансії кухаря, заявлені Комбінатом харчові концентратів та Дніпропетровською міською лікарнею №15, в працевлаштування на які він відмовився, що засвідчив власним підписом особовій справі. Також відмовився ОСОБА_2 і від працевлаштування на посаду інженера з комп`ютерних систем до Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком».
Допомогу по безробіттю ОСОБА_2 було призначено відповідно і п.п.2,3,4 ст.22 та п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державі соціальне страхування України на випадок безробіття» (далі - Закон №1533) і 360 календарних днів з 07.10.2013 по 01.10.2014 із скороченням виплат на 90 календарних днів з 07.10.2013 по 04.01.2014 на підставі пп. 1 п.5 ст. 31 Закону №1533 як звільненому з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин. На період з 22.05.2014 по 05.06.2014 виплату допомоги по безробіттю було скорочено на підставі п.п. 5 п.5 ст. 31 Закону №1533 у зв`язку недотриманням рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню ( ОСОБА_2 не відвідав центр зайнятості у призначений день 22.05.2014). Виплату допомоги по безробіттю було припинено з 01.09.2014 на підставі пп.1 п.1 ст. 31 Закону №1533 у зв`язку з працевлаштуванням (рішення прийнято і підставі наданої копії наказу про прийом на роботу). Згідно із п.6 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307, допомога по безробіттю нараховується по дату останнього відвідування особою центру зайнятості або до дати, з як припинено (або скорочено) виплату, та виплачується через банківські установи в установленому порядку.
Допомогу по безробіттю ОСОБА_2 нараховано за періоди з 05.01.2014 по 21.05.2014 та з 06.06.2014 по 31.08.2014 у мінімальному розмірі, встановленому законодавством. Нарахування та фінансування допомоги по безробіттю, формування відомостей та надання їх до банків, формування та надання платіжних доручень на оплату відомостей виплат допомоги по безробіттю до Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська здійснюються Бабушкінським РЦЗ своєчасно.
Станом на 19.09.2014 допомога по безробіттю за період з 05.01.2014 по 21.05.2014 та з 06.06.2014 по 07.08.2014 зарахована на особистий банківський рахунок ОСОБА_2 . Допомога по безробіттю за період з 08.08.2014 по 31.08.2014 нарахована своєчасно, здійснено формування та надання платіжних доручень до Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська. В присутності ОСОБА_2 з`ясовано, що всі кошти згідно із довідкою про нарахування допомоги по безробіттю Бабушкінським РЦЗ, за винятком останнього нарахування (за період з 08.08.2014 по 31.08.2014), ним отримані (а.с.15-16). Відповідно до довідки ТОВ «АТБ-маркет» від 02.10.2014 №790-ок та листа ПАТ «Укртелеком» від 05.08.2014 №128602-86, ОСОБА_2 на цих підприємствах не працевлаштовувався /а.с.9-10/.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в даному випадку правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки встановленими обставинами та матеріалами справи підтверджується, що позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про незаконність рішення відповідача.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою та вину заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.
Як було встановлено в суді першої інстанції, невизнання відповідачем сина позивача ОСОБА_2 інвалідом з 2004 року є компетенцією цього органу відповідно до Положення «Про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317. Крім того, таке рішення в порядку оскарження перевірялося в травматологічному відділенні «Українського Державного Науково-дослідного інституту Медико-соціальних проблем інвалідності» і залишено в силі.
Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.
Шкода у вигляді утримання сина, про яку йде мова у позові та апеляційній скарзі не є шкодою, в розумінні ст. 22 ЦК України. Відносини з питання утримання, за загальним правилом, виникають у тих випадках, коли одна із сторін, між якими можуть виникнути відносини є непрацездатною, потребує фінансової допомоги, а інша сторона має можливість надавати допомогу, проте, як було вказано вище ОСОБА_2 є працездатною особою з 2004 року, іншого позивач належними доказами не довів.
На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодних доказів щодо протиправного характеру рішень відносно його сина ОСОБА_2 , які спричинили завдання йому шкоди, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують. Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко
Судді: Е.Л.Демченко
Ж.І. Максюта