Справа № 299/489/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/489/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 районна державна адміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 18 липня 2017 року, головуюча суддя Рішко Г.І., -

встановив:

ОСОБА_1 21.02.2017 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким. Сторони зареєстрували шлюб 25.07.2014, однак, фактичні шлюбні відносини між ними виникли раніше. Вони мають трьох дітей: синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_3 Батьківство відповідача щодо сина ОСОБА_4 наразі оспорюється ним у судовому порядку. Спільне подружнє життя у сторін не склалося, судом розглядається справа про розірвання шлюбу. Рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 і доньки Софії.

Відповідач без згоди і дозволу позивача тримає сина ОСОБА_6 при собі, за цей час налаштував дитину проти матері та проживання із нею. Дитина фактично не відвідує дитячий садок, постійно грає в компютерні ігри, відповідач зробив дитину залежною від компютера. Син змінився в поведінці, став відвикати від матері, при зустрічі говорить, що не хоче йти додому, розлучення з братом і сестрою може негативно відбитися на дитині. Такі дії суперечать інтересам дитини, шкодять їй.

Позивач має постійне місце роботи, покращив житлово-побутові умови в будинку, де проживає з дітьми, не зловживає алкогольними напоями чи наркотичними речовинами, веде нормальний спосіб життя. Натомість відповідач її побив на очах у старшого сина, за цим фактом відкрито кримінальне провадження.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи на необхідність врахування насамперед інтересів дитини при будь-яких діях щодо неї, виходячи з положень СК України, норм міжнародного законодавства щодо прав дитини, позивач ОСОБА_1 просила визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканкою смт. Королево, вул. Горького, 4, Виноградівського району Закарпатської області.

Рішенням Виноградівського районного суду від 18.07.2017 позов задоволено, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканкою смт. Королево, вул. Горького, 4, Виноградівського району Закарпатської області.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, зокрема, що позов не був доведений належними і допустимими доказами, справу розглянуто фактично у відсутність позивача, представника органу опіки та піклування, однобічно. Висновок органу опіки та піклування належало оцінити критично, оскільки такий є суперечливим. Суд безпідставно не взяв до уваги письмові докази, які, з одного боку, негативно характеризують позивача, з іншого позитивно характеризують відповідача, який створив ідеальні умови для дитини. Не було враховано і побажання дитини, привязаність сина до батька, прагнення жити саме з ним. Сторона просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

У письмовій заяві у звязку з подачею відповідачем ОСОБА_2 апеляції на рішення суду позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, а також на тривалі гостро конфліктні стосунки з відповідачем, який, крім того, фактично хоче розлучити дітей між собою.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками трьох дітей: синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньки Софії, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7-9). ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали 25.04.2014 шлюб (а.с. 80). Довідками Виконкому Королівської селищної ради Виноградівського району від 07.10.2016 № 3508, від 20.03.2017 № 821, довідкою Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 25.02.2017 № 23-09/190 (а.с. 6, 23, 50), іншими матеріалами справи підтверджується, що діти проживають разом із матірю по вул. Незалежності (Горького), 4 в селищі Королево, батько дітей зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5 у цьому ж селищі. З матеріалів справи випливає та не заперечується, що ОСОБА_1 з дітьми з одного боку і ОСОБА_2 з іншого проживають окремо. Рішенням Виноградівського районного суду від 10.02.2017 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_5 і Софії аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12.10.2016 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 18, 19).

Зі змісту протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 райдержадміністрації від 23.03.2017, проведеного за участю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 62-63), з інших матеріалів справи випливає, що на момент предявлення ОСОБА_1 позову син ОСОБА_6 вже близько місяця проживав окремо від неї та брата й сестри, із батьком ОСОБА_2, який забав сина до себе. На час розгляду питання комісією син вже проживав із матірю, яка, однак, бажаючи убезпечити дітей і себе в майбутньому від повторення подібної ситуації, продовжує підтримувати позов про визначення місця проживання дитини. З матеріалів справи вбачається, що стосунки між сторонами конфліктні, між ними неодноразово виникали сварки, в т.ч., такі, що потягли кримінально-процесуальні наслідки, порозуміння вони знайти наразі не можуть, відповідач оспорює своє батьківство щодо сина ОСОБА_4, а сина ОСОБА_6 не віддавав матері, оскільки остання, як він стверджував на засіданні комісії, перешкоджала йому у спілкуванні з сином. Згідно із довідкою Королівського дошкільного навчального закладу № 2 ім. Св. Франциска ОСОБА_5 не відвідував дитячий садок з 1 по 28 лютого 2017 року (а.с. 68).

Як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 характеризуються позитивно за місцем роботи (ОСОБА_1 на ТОВ «Лідер», де працювала швачкою, ОСОБА_2 у Мукачівській дистанції сигналізації і звязку ШЧ-9 Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця») і за місцем проживання (а.с. 10, 16, 47, 51, 65, 67). За наслідками сварки, що відбулася 18.09.2016, були 02.11.2016 зареєстровані кримінальні провадження № 0000892 і № 0000893, при цьому, перше за фактом спричинення під час побиття ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоровя ОСОБА_1, друге за фактом нанесення під час цієї ж сварки ОСОБА_1 удару кухонним ножем ОСОБА_2, що спричинило короткочасний розлад здоровя (а.с. 15, 40).

Поданий стороною відповідача обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000893 (а.с. 41-43) і додані до нього документи з цього провадження (а.с. 44-46) не є належними і допустимими доказами в справі (ст.ст. 57-59 ЦПК України в редакції, що була винною на час вирішення справи судом першої інстанції, ст.ст. 76-80 чиної на час апеляційного розгляду редакції цього Кодексу), оскільки, передусім, є матеріалами кримінального провадження і можуть за відповідних умов бути доказами і матеріалами саме в ньому. Такі матеріали не мають правового значення, позаяк відсутній кінцевий процесуальний результат кримінального провадження (відповідне рішення), обвинувальний акт, копія якого надана представником відповідача адвокатом ОСОБА_7, не містить дати його складення та затвердження прокурором, інших реквізитів, докази наявності підстав і дотримання офіційного порядку отримання таких матеріалів відсутні тощо. Поза всім викладеним, і ці матеріали з огляду на підстави і умови, за яких виникли кримінальні провадження, в усякому разі, оскільки подані саме стороною відповідача, не можуть розцінюватися як очевидні проти позивача.

ОСОБА_3 райдержадміністрація як орган опіки та піклування висновком від 28.03.2017 № 03-19/779 визнала за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, із матірю ОСОБА_1 (а.с. 33-34). Орган опіки та піклування констатував, що умови проживання дітей в обох батьків задовільні і виходив із інтересів дитини, її проживання в сімї з братом і сестрою, відсутності виняткових обставин, за яких є можливим розлучення малолітньої дитини із матірю.

На стадії апеляційного розгляду справи суд, зясовуючи обставини справи та сприяючи сторонам у реалізації процесуальних прав і виконанні процесуальних обовязків (ст. 10 ч. 4 ЦПК України у відповідній редакції), листом від 24.11.2017, надісланим сторонам, розяснив право надати суду інформацію (докази) щодо їх доходів. 29.01.2018 від позивача ОСОБА_1 надійшла довідка від 23.01.2018 № PU000000007, видана ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед», про місце роботи ОСОБА_1, яка працює оператором виробничої дільниці, та її дохід за період з 08.09.2017 по 31.12.2017 в сумі 25305,09 грн. Від відповідача ОСОБА_2 дані про доходи не надійшли і таких у справі немає.

Кожна особа має право на проживання в сімї; особа може бути примусово ізольована від сімї лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 4. Ч. 3 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст. 7 ч. 8 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення; орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ст. 161 ч.ч. 1, 2 СК України).

Декларація прав дитини від 20.11.1959 (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959) встановлює принцип, відповідно до якого дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові та моральної й матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю (принцип 6).

Згідно зі ст. 3 п. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За приписами ст. 9 п. 1 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального права і вірно виходив із того, що за обставинами справи відсутні виняткові підстави, які б уможливлювали розлучення дитини з матірю. Суд взяв до уваги й те, що дитина за відсутності для того виняткових причин не повинна розлучатися із братом і сестрою, не може бути ізольована від них. Проживання дитини з матірю та братом і сестрою, в сімї відповідає її інтересам, забезпеченню нормального розвитку тощо. Та обставина, що на час розгляду справи судом дитина вже проживала з матірю, на зазначене не впливає та наведених висновків не спростовує. Мати, з огляду на неприязні та конфліктні стосунки із батьком дитини, обґрунтовано предявила позов з метою запобігання порушенню прав дитини у майбутньому, остерігатися чого мала підстави, що не суперечить правилам стосовно обрання ефективного способу захисту права, в т.ч., способу, що має запобіжний характер.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію, яка законності, обґрунтованості та справедливості рішення суду не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 18 липня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 24 лютого 2018 року.

Судді