22-ц/775/244/2018(м)
Головуючий у 1 інстанції Кузнецов Д.В. Єдиний унікальний номер 264/5263/17
Номер провадження 22-ц/775/244/2018(м)
Категорія 59 Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Зайцевої С.А.,

секретар Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2017 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області у справі за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення зайво виплаченої державної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі за текстом - Департамент) звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення зайво виплаченої державної допомоги.

Позовна заява вмотивована тим, що з 17 листопада 2014 року відповідачка перебувала на обліку в Департаменті та одержувала щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяви, відповідачці було призначено та виплачено грошову допомогу за період з 17 листопада 2014 по 16 листопада 2015 року в розмірі 28 800 грн. При зверненні за допомогою відповідачка надала недостовірні відомості щодо відсутності у її володінні житлового приміщення розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України, та районі проведення антитерористичної операції. Між тим, згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачка з 05 серпня 2014 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Оскільки м. Маріуполь не внесено до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження або населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р, просили стягнути з відповідачки безпідставно виплачену державну допомогу в розмірі 28 800 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2017 року позовні вимоги Департаменту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради безпідставно одержані грошові кошти в розмірі 28 800 грн., а також на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідачці не було законних підстав для отримання адресної допомоги, оскільки в період, коли вона їй виплачувалася, м. Маріуполь Донецької області, де розташований житловий будинок, власником якого вона є, не входило до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і на території цього міста органи державної влади України здійснювали свої повноваження.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не ґрунтуються на положеннях чинного у спірний період законодавства, яке на той час не визначало право на отримання державної допомоги в залежності від наявності у володінні житлового приміщення розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України, та районі проведення антитерористичної операції.

Представник Департаменту в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином телефонограмою (а.с. 72, 73), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_4, який просив скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2, де, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З 17 листопада 2014 року вона знаходилася на обліку в УСЗН Кальміуського району Маріупольської міської ради (Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради на час розгляду справи апеляційним судом), як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, та рішенням від 19 листопада 2014 року їй та членам її сім'ї було призначено щомісячну адресну допомогу, як переміщеним особам, з 17 листопада 2014 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 50820133 від 25 грудня 2015 року ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивачем 09 лютого 2016 року винесено рішення та проведено розрахунок, згідно з яким за фактом виявлення у ОСОБА_2 недекларованого житлового приміщення, розташованого не в зоні проведення АТО, виникла переплата державної допомоги за період з 17 листопада 2014 року по 16 листопада 2015 року у розмірі 28 800 грн.

Листами від 12 лютого 2016 року та 06 квітня 2016 року позивач звертався в досудовому порядку до ОСОБА_2 з вимогою повернути безпідставно отриману державну допомогу в зазначеному розмірі, але, на даний час вказана вимога відповідачем не виконана.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка має у своєму володінні житло у м. Маріуполі, яке не входить в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, то це є підставою для припинення виплат, а отже і для задоволення позову про стягнення отриманих позивачем коштів.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна.

На підставі п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України, від 01 жовтня 2014 року № 505, в редакції, яка діяла з 17 листопада 2014 по 16 листопада 2015 року, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 цього Порядку в редакції, що діяла в спірний період, передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Згідно з п. 20 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, м. Маріуполь (Маріупольська міська рада) включено до цього переліку.

Пунктом 6 Порядку № 505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин, визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23.10.2014 р.); у разі коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 23.04.2015 р.); будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 15.05.2015 р.).

Чинну редакцію пункту 6 Порядку № 505 про те, що грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення (частину житлового приміщення), що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладено тільки після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370.

З матеріалів справи вбачається, що державна допомога відповідачці виплачувалася до грудня 2015 року, тобто до внесення змін у вказану постанову в частині щодо обмежень виплат у разі розташування належного житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Оскільки райони проведення антитерористичної операції чітко визначені діючими на час виникнення спірних правовідносин розпорядженнями КМУ від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, і відповідачка ОСОБА_2 зазначила в своїй заяві про відсутність у будь-якого з членів її сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, то наведене не свідчить про приховування нею будь-якої інформації, яку належало повідомити позивачу і яка могла вплинути на призначення грошової допомоги, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, за вказаних обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції як ухваленого внаслідок порушення норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення зайво виплаченої державної допомоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2018 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

С.А. Зайцева