Справа № 452/219/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"05" квітня 2018 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Галина В.П.,
при секретарі Задорожній В.Б.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Самборі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Територіальний сервісний центр Міністерства Внутрішніх справ України № 4644 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права власності, -
ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області молодшим радником юстиції ОСОБА_4 23.05.2011 року накладено заборону на проведення реєстраційних операцій із транспортними засобами, які зареєстровані без сплати або із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів, в тому числі на автомобіль марки «FIAT», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 1999.
Так, зазначений вище автомобіль марки «FIAT», модель SCUDO, номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 1999, реєстраційний номер НОМЕР_3, належить, позивачу, ОСОБА_2, на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу у Самбірському ВРЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області від 10.11.2009 року САА 226262.
6 листопада 2017 року, ОСОБА_2, звернувся із заявою до Залізничного ВП ГУ НП У Львівській області щодо зняття заборони на проведення реєстраційних операції на його автомобіль. Однак, відповідачем було повідомлено, що 31 травня 2013 року в СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшла кримінальна справа № 181-0062, за фактом шахрайства, вчиненого особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів, за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч.ч. 1, 3 КК України.
На думку позивача, заборона на проведення реєстраційних операцій з його автомобілем є накладена протиправно, оскільки порушено його право на володіння, користування та розпорядження автомобілем. Жодних протиправних дій пов»язаних з набуттям у власність автомобіля він не вчиняв та жодним інших чином не порушував норми чинного законодавства при купівлі автомобіля, право власності на який у нього виникло ще до порушення кримінальної справи № 181-0062. Право власності на вище вказаний автомобіль було набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.
Із врахуванням наведеного та поданих документів просить суд задовольнити поданий ним позов.
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з обставин викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити,зазначила, що позивач перебуває з зоні АТО на сході України. Додатково пояснила, що позивач є добросовісним набувачем. Автомобіль він придбав від ОСОБА_5 у 2009 році і на ньому не лежав обовязок сплати податку при первинній реєстрації даного транспортного засобу на території України. Він по кримінальній справі по якій накладено обмеження проведення реєстраційної операції не являється ні свідком, ні підозрюваним, ні обвинуваченим, ні відповідачем. Відповідно до нього не може бути предявлена майнова вимога про сплату податку. Позивач є добросовісний набувач, і тому обмеження його в праві володіння і розпорядження даним автомобілем існує безпідставно. Поданий позивачем позов є підставний, повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач не є стороною кримінального провадження і порушене його право на майно. Аналізуючи відзив регіонального сервісного центру, слід зазначити, що даний центр є лише реєструючим органом. Позов предявляється не про вчинення якихось неправомірних дій сервісним центром, оскільки центри виконують чи ні рішення, ухвали про накладення, зняття обмежень чи заборон. По даній справі вказаний центр виступає в якості третьої особи. Відповідачем який накладав цю заборону є Головне управління Національної поліції у Львівській області як юридична особа і саме ними порушене майнове право позивача на розпорядження автомобілем.
Представник відповідача ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Територіального сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ України № 4644 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області у судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, подано відзив на позовну заяву, де викладено пояснення по даній справі. Як вбачається із наведеного відзиву на позовну заяву, вказаний центр визнає частково позовні вимоги позивача та зазначає, що постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області радника юстиції ОСОБА_4 в кримінальній справі №181-0311, накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) відносно транспортних засобів, серед яких і автомобіль марки «FIAT SCUDO», 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, колір - білий, д.н.з. НОМЕР_4, до вирішення питання у кримінальній справі №181-0311.
Відповідно до вказаної постанови розслідуванням встановлено, що у період 2008-2010 років невстановлені слідством особи, шляхом обману та зловживання довірою, здійснювали первинну реєстрацію транспортних засобів у Львівському ВРЕР на інших фізичних осіб, використовуючи їхні паспортні дані та довіреності. В подальшому, під час проведення даної реєстрації, невстановлені слідством особи, діючи умисно, підробляли квитанції про сплату фізичними особами, на яких проводилась первинна реєстрація, податку з власників транспортних засобів, хоча фактично даний податок не був сплачений або сплачений частково, та подавали їх у Львівське ВРЕР ДАІ ГУ МВС України у Львівській області для незаконної реєстрації службовими особами ВРЕР цих транспортних засобів.
Зазначена постанова слідчого у вказаній кримінальній справі не скасована, транспортний засіб не звільнений з-під заборони.
Відповідно до вимог п.41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371) станом на момент накладення заборони, було передбачено, що: «Забороняється зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладення арешту, а також транспортних засобів. що є речовими доказами у кримінальній справі і приєднані до неї постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду».
Вказано, що РСЦ МВС може тільки внести відповідну інформацію до наявних баз даних Єдиного державного реєстру МВС щодо накладення чи скасування арештів, обмежень на проведення реєстраційних операцій за відповідним рішенням суду чи державного виконавця.
Також зазначено, що згідно ч.2 ст.18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам», на підставі чого вважають, що вимога позивача, про вчинення Регіональним сервісним центром МВС України будь-яких дій, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на вище викладене, РСЦ МВС у Львівській області просить в позовних вимогах, щодо звільнення з-під арешту (заборони) на проведення реєстраційних операцій щодо автомобіля марки «FIAT SCUDO», 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, колір - білий, д.н.з. НОМЕР_4 - залишити на розгляд суду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у Самбірському ВРЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області від 10.11.2009 року САА 226262 відомо, що автомобіль марки «FIAT», модель SCUDO, номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 1999, реєстраційний номер НОМЕР_3, належить ОСОБА_2, на праві приватної власності. (а.с. 7).
Згідно повідомлення адресованого слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП У Львівській області - ОСОБА_2 у відповідь на подане звернення, відомо, що 31 травня 2013 року в СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшла кримінальна справа № 181-0062, за фактом шахрайства, вчиненого особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів, за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч.ч. 1, 3 КК України.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Із пояснень представника позивача та наведених документів відомо, що позивач, не був та не є підозрюваним, обвинуваченим, цивільними відповідачем в даному кримінальному провадженні.Він є добросовісним володільцем майна, яке було придбане ним за оплату від особи, на якій лежав обов»язок сплати податку з власників транспортних засобів, а тому, на позивача не покладений і не може бути покладений обов»язок сплати податку з власників транспортних засобів у вище вказаному кримінальному провадженні.
Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду України, висловлену у постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26цс13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.
Такої судової практики дотримуються суди при розгляді аналогічних спорів. (Справа №461/3417/17 рішення від 14.06.2017 року, справа №461/4032/17 рішення від 17 жовтня 2017 року, справа № 461/3353/17 рішення від 27.07.2017 року та ін.).
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Право власності на вище вказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.
Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.
Нормами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
До того ж, в діях позивача не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля.
З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а отже є необхідність звільнення майна з-під арешту, оскільки в іншому випадку будуть порушені права власника.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст повного рішення буде складено 16 квітня 2018 року.

Суддя