Справа № 703/747/12
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г. за участю секретаря: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на заочне рішення Виноградівського районного суду від 30 березня 2012 року (у складі судді Надопти А.А.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

встановив:

У лютому 2012 р. публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі Банк) правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - Товариство) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути з відповідача на свою користь 35 601,07 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 34 162,61 доларів США; заборгованість по простроченим відсоткам - 1 143,87 доларів США; нараховані відсотки за період із 01 по 26 січня 2012 р. - 294,59 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог указало, що 17 липня 2007 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1074. Згідно з умовами кредитного договору Банк надає кредит у сумі 45 000 доларів США, а відповідач у свою чергу, зобов'язується повернути суму кредиту та відсотки за ним у розмірі 12 % річних до 16 липня 2027 р. Банк виконав взяті на себе зобов'язання і надав відповідачу кредит у сумі визначений договором, натомість відповідач у порушення умов договору, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого станом на 26.01.2012 р. заборгованість ОСОБА_1 склала 35 601,07 доларів США.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 30 березня 2012 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №1074 від 17.07.2007 р. у розмірі 284 445,45 грн. і 2 844,45 грн. у відшкодування судового збору.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 08 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд даного заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити. Указує, що позивачем не доведено суму заборгованості, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують відсутність заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що подана Банком довідка про стан заборгованості, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, не є належним і допустимим доказом у контексті спірних правовідносин. Указує, що Банк не вимагав у нього дострокового повернення кредиту. Зазначає, що на момент подачі позову права позивача не були порушені, у зв'язку з цим є підстави вважати про передчасність позовних вимог.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2. ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Матеріалами справи встановлено, що 17.07.2007р. між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір №1074, відповідно умов якого (п.п.2.1,2.2,2.3) банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 45.000,00 доларів США, зі сплатою 12 відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 16.07.2027р. Погашення кредиту та процентів за ним повинно здійснюватися позичальником у відповідності до графіку(Додаток№1) , який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.5.3.2. Банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, суму неустойку і збитків, передбачених цим Договором, у випадках,а саме: позичальник прострочив свої зобов'язання по поверненню кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць відповідно до умов цього Договору; або у разі несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; або у випадку перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%.

Свої зобов'язання за договором ОСОБА_1 належним чином, відповідно до умов договору і графіку не виконував, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за договором.

Згідно довідки Банку від 26.01.2012 року №02-10/89, яка долучена банком до позовної заяви, станом на 26.01.2012р. заборгованість відповідача становить 34.162,61 доларів США (272.952,43 грн.), з яких строковий кредит- 34.162,61 доларів США (272.952,43 грн.), просрочені відсотки - 1.143,87 доларів США (9.139,30 грн.), нараховані відсотки за період з 01.01. по 26.01.2012р. - 294,59 доларів США (2.353,72 грн.).

Судом апеляційної інстанції для перевірки доводів апеляційної скарги щодо розміру зазначеної заборгованості та доводів щодо належного виконання позичальником своїх зобов'язань договором, від Банку витребувано виписки про рух коштів за вказаним кредитним договором, в яких відображено детальний помісячний розрахунок заборгованості із зазначенням зарахувань, погашень, залишків коштів та призначення платежу за даним договором.

Даними виписками підтверджено, що відповідач неодноразово здійснював прострочення виконання своїх зобов'язань за договором щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Даними виписками також підтверджений розмір заборгованості за кредитним договором, який відповідає вищевказаній довідці. (а.с.138-171).

Відповідачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України не подано належних та допустимих доказів, які б спростовували даний розмір заборгованості за договором.

Довідка Банку від 01.12.2011 №02-10/973 про погашення простроченої заборгованості за кредитом та відсотками, на яку посилається апелянт в підтвердження відсутності заборгованості за договором і належного виконання ним зобов'язань за договором, не заслуговує на увагу, оскільки вона не спростовує наявність заборгованості за договором станом на 26.01.2012 року, а також вона не відповідає вищевказаним випискам про рух коштів за договором, в яких зазначено наявність заборгованості за договором, в тому числі і за простроченими відсотками.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляції, що Банком не враховано сплату позичальником 18.01.2012 року 322,76 доларів США, 18.01.2012 року 540 доларів США, 17.02.2012року 540 доларів США, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Зокрема, з долученої до апеляції квитанції від 18.01.2012 року на суму 322, 76 доларів США вбачається, що дана квитанція підтверджує факт здійснення ОСОБА_1 валютно-обмінної операції, а саме продажу йому Банком валюти в розмірі 322,76 доларів США, а не оплату даної суми в рахунок погашення платежів за кредитним договором. (а.с.17-18 т.2).

Щодо сплати ОСОБА_1 18.01.2012 року 540 доларів США, то дана сума зарахована Банком в погашення заборгованості по кредиту, що підтверджується випискою про рух коштів за договором (а.с.141 т.2).

Відносно сплати ОСОБА_1 17.02.2012року 540 доларів США, слід зазначити, що ця обставина в даному випадку не має правового значення, оскільки заборгованість за кредитним договором визначена і заявлена в позовній заяві станом на 26.01.2012 року, а тому така може бути врахована Банком в позасудовому порядку.

Не можуть бути взяті до уваги посилання в апеляції, що у Банку відсутні підстави для дострокового повернення кредиту, і Банк не вимагав у дострокового повернення кредиту, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позичальник неналежно здійснював виконання за договором та порушував свої зобов'язання за договором, а тому банком обґрунтовано, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, заявлено вимоги про дострокове повернення всієї позики, та сплати процентів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1, за адресою, яка ним вказана в кредитному договорі, на момент пред'явлення Банком позову зареєстрованим не був і не проживав, адреса його проживання була невідома, що унеможливлювало Банком надсилання йому вимоги про дострокове повернення кредиту. Невикористання Банком позасудового способу захисту не перешкоджає йому звернутися до суду за захистом порушеного права.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Заочне рішення Виногрдівського районного суду від 30 березня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: