Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 570/1021/18

Провадження № 22-ц/4815/148/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний

нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу

Завалієв Артем Анатолійович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2018 року у складі судді Красовського О.О., ухвалене в м. Рівне о 10 годині 30 хвилин, повний текст рішення складено 28 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 вересня 2006 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк», було укладено кредитний договір № 0609/87, згідного якого банк зобов'язувався надати кредит у розмірі 95 000 доларів США. Згідно п. 1.3. кредитного договору термін повного погашення кредитної лінії 08 вересня 2011 року включно. 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис № 11953 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку несплачених в строк відповідного до умов Кредитного договору № 0609/87 від 14 вересня 2006 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 03.08.2017 року грошових коштів у сумі 115 529, 11 доларів США, що за курсом 25,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2017 року складає 2 992 203, 95 грн.. Стягнення здійснюється за період з 14 вересня 2006 року по 3 серпня 2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису - 1 800 грн. Вважав, що є підстави для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що: нотаріус не перевірив, чи зазначена грошова сума є безспірною; позовна давність у даному договорі обчислюється з 09 вересня 2011 року і закінчується 09 вересня 2016 року, тоді як оспорюваний виконавчий напив вчинено 17 листопада 2017 року, згідно якого стягнення здійснюється за період з 14 вересня 2006 року по 03 серпня 2017 року. Покликався на ч. 5 ст. 261 ЦК України, яка передбачає, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Вважає, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а тому у нотаріуса не було правових підстав вчиняти даний виконавчий напис.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2018 року вказаний позов задоволено. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича від 17.11.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 11953, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позов є обґрунтованим та доведеним, а також відсутністю доказів про те, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису зазначена Банком грошова сума була безспірною та що банк і нотаріус дотримався вимог діючого законодавства.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, АТ «КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що виконавчий напис був вчинений із суворим дотриманням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» і п. 3.1, 3.2 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та на підставі наданих Банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Додає, що боржнику направлялася вимога про необхідність виконання зобов'язання та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, проте боржник не висловив своєї незгоди та проігнорував повідомлення. Зауважує, що вищевказаними нормами законодавства не передбачено обов'язку нотаріуса перевіряти безспірність заборгованості, він не уповноважений встановлювати права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Не погоджується з висновком суду щодо пропуску строку позовної давності та зазначає, що він був визначений сторонами у договорі тривалістю 5 років. Додає, що у квітні 2015 року від позивача надійшло 7059,61 доларів США, які були направлені на погашення боргу. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 вересня 2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0609/87, згідного якого Банк зобов'язувався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 95 000 доларів США.

Пунктом п. 1.3. кредитного договору визначено термін повного погашення кредитної лінії 08 вересня 2011 року включно.

17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис № 11953 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ «КБ «ПриватБанк» несплачених в строк відповідного до умов Кредитного договору № 0609/87 від 14 вересня 2006 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 03.08.2017 року грошових коштів у сумі 115 529, 11 доларів США, що за курсом 25,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2017 року складає 2 992 203, 95 грн. з урахуванням:

- заборгованості за тілом кредиту у розмірі 81 029,11 доларів США;

- заборгованості за відсотками у розмірі 34 500 доларів США. Стягнення здійснюється за період з 14 вересня 2006 року по 3 серпня 2017 року;

- за вчинення виконавчого напису - 1 800 грн..

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За умовами кредитного договору сторони погодили термін кредитування до 8 вересня 2011 року зі щомісячною сплатою відсотків за користування на суму залишку заборгованості за кредитом. В межах строку кредитування ОСОБА_1 мав повертати ПАТ КБ "Приватбанк" кредит і сплачувати 15 відсотків річних періодичними (щомісячними) платежами згідно Графіка погашення кредиту, який є невід"ємною частиною договору.

Зазначене свідчить, що після строку кредитування відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Тобто до даних правовідносин припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики міг бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Позиція Верховного Суду щодо виконання зобов'язання простроченого боржника після спливу строку (терміну) такого виконання та щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

У вказаній постанові, зокрема, зазначено:

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у даній постанові вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що ПАТ КБ "Приватбанк" мав право нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом тільки в межах строку кредитування, нотаріус, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, зобов"язаний був перевірити законність нарахування відсотків за користування кредиттом за період з 8 вересня 2011 року по 3 серпня 2017 року.

Судом встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" до заяви про вчинення виконавчого напису додав кредитний договір та розрахунок заборгованості по серпень 2017 року, включаючи щомісячні платежі по відсотках за користування кредитом.

Стаття 88 Закону України "Про нотаріат" надає право нотаріусу вчиняти виконавчі написи в разі, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

З огляду на зазначене, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 17 листопада 2017 року було вчинено виконавчий напис № 11953 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості на підставі документів, які свідчили про безпідставність нарахування заборгованості по відсотках, а, отже, документи не підтверджували безспірність заборгованості і з цих підстав оскорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Стаття 256 ЦК України визначає строк позовної давності як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється в межах цього строку (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов'язання боржником порушено.

Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом.

Розділом 3 глави 16 Порядку встановлені умови, за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса. Зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з того, що п. 1.3 кредитного договору термін повного погашення кредитної лінії встановлено 08 вересня 2011 року, то трирічна позовна давність у даному випадку обчислюється з 09 вересня 2011 року і закінчується 09 вересня 2013 року.

Із дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, і у банку не було підстав для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Норми законодавства, щодо вчинення виконавчих написів нотаріуса не передбачають будь-яких інших строків позовної давності, зокрема, визначених сторонами у доогворі, тому .доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п. 4.7. кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів, за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років, не спростовують законних висновків суду першої інстанції.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Боймиструк С. В.

підпис Хилевич С. В.

ЗГідно:суддя Ковальчук Н. М.