Справа № 462/2680/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/242/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 30 000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 10.02.2017р. він звернувся у Залізничний ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення проти нього працівниками поштового відділення «Укрпошта» 79052 за ч.1 ст.146 КК України. Однак, відомості про вчинене кримінальне правопорушення не були внесені у ЄРДР протягом 24 год. відповідно до норм ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України, у зв'язку з чим він був змушений звертатися із скаргою до Залізничного районного суду м.Львова щодо бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій посадових осіб Залізничного ВП ГУНП у Львівській області. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2017р. у справі № 462/792/17 його скаргу задоволено, зобов'язано службову особу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області внести відомості у ЄРДР, які містяться у заяві ОСОБА_2 від 10.02.2017р. Старшим слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківим Н.Т. велося досудове розслідування, внесене до ЄРДР під №0000940 від 09.03.2017р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Вже понад рік триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні старшого слідчого Сеньківа Н.Т., який умисно відмовляє йому у залученні до кримінального провадження як потерпілого, що двічі скасовувалось рішенням суду, і є порушенням ч.2 ст.55 КПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017р. у справі № 462/2217/17, його скаргу задоволено, скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.03.2017р. про закриття кримінального провадження №0000940 від 09.03.2017р. внесеного до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.06.2017р. у справі № 462/2217/17 скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 16.06.2017р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 11.06.2017р. про визнання потерпілим. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.08.2017р. у справі № 462/2217/17, його скаргу задоволено, скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.06.2017р. про закриття кримінального провадження № 0000940 від 09.03.2017р. та поновлено досудове розслідування. 28.12.2017р. Залізничним районним судом м.Львова у справі № 462/2217/17 його дві скарги об'єднано в одне провадження та постановлено ухвалу, якою його скаргу задоволено, скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 29.11.2017р. про закриття кримінального провадження №0000940 від 09.03.2017р., поновлено досудове розслідування та скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 29.11.2017р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 23.11.2017р. про визнання потерпілим. Старший слідчий Сеньків Н.Т. умисно відмовляє йому у залученні до кримінального провадження як потерпілого, чим грубо порушує його процесуальні права як потерпілого, передбачені ст.56 КПК України, незаконно закриває кримінальне провадження ніби то за відсутністю складу злочину, проводить неповне, одностороннє, необ'єктивне досудове розслідування на користь головних підозрюваних працівників поштового відділення «Укрпошта» №79052. Незаконними, протиправними діями старшого слідчого Сеньківа Н.Т. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушеннях режиму сну, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. Завдану моральну шкоду він оцінює у 30 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2018 року, до якого внесено виправлення ухвалою цього суду від 30 липня 2018 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку щодо дійсного розміру завданої позивачу моральної шкоди, тому значно занизив суму такої, що суперечить обставинам справи, дійсному стану здоров"я позивача та понесеним моральним стражданням. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 10.02.2017р. ОСОБА_2 звернувся у Залізничний ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення проти нього працівниками поштового відділення «Укрпошта» 79052. Однак, відомості про вчинене кримінальне правопорушення не були внесені у ЄРДР протягом 24 год. відповідно до норм ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2017 року у справі № 462/792/17 зобов'язано службову особу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які містяться в заяві ОСОБА_2 від 10 лютого 2017 року про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року у справі № 462/2217/17 скасовано постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП України у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 11.04.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000940, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.356 КК України та витребувані матеріали кримінального провадження № 0000940 направлено в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 29.06.2017 року у справі № 462/2217/17 скасовано постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП України у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 16.06.2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 11.06.2017 року про визнання потерпілим.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.08.2017 року у справі № 462/2217/17 скасовано постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП України у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.06.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000940 від 09.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та матеріали кримінального провадження №0000940 направлено в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.12.2017 року у справі № 462/2217/17 скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 29.11.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000940 від 09.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та матеріали кримінального провадження № 0000940 направлено в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування; скасовано постанову старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 29.11.2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 23.11.2017 року про визнання потерпілим.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Суд першої інстанції встановив, що неправомірність дій посадових осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області встановлена судовими рішеннями, а саме ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2017 року у справі № 462/792/17, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року у справі № 462/2217/17, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.06.2017 року, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.08.2017 року у справі № 462/2217/17, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2017 року у справі № 462/2217/17, та прийшов до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідно до ст.ст. 1174, 1176 Цивільного кодексу України, оскільки останній змушений був вживати заходів для відновлення своїх порушених прав.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував роз'яснення, надані у Постанові Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що стягнутий розмір шкоди є заниженим та не відповідає встановленим обставинам справи щодо понесених позивачем моральних страждань, колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані доводи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивача суд апеляційної інстанції керується принципом розумності та зазначає, що позивач не надав належних доказів щодо характеру завданих йому немайнових втрат, які б давали підстави задовольнити позов в повному обсязі.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.11.2018р.

Головуючий

Судді