Ухвала

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 357/16594/15-ц

провадження № 61-1305св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 02 червня 2016 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, спричинених коливанням курсу долара США.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2009 року він позичив відповідачу 9 тис. доларів США, строком до 01 вересня 2009 року. У визначений строк відповідач кошти не повернув, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду щодо захисту своїх прав та стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість за договором позики у розмірі 71 820 грн, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 23 березня 2012 року становила 9 тис. дол. США, та судові витрати у сумі 719 грн.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист від 13 березня 2013 року, на підставі якого районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (далі - ДВС) було відкрите виконавче провадження. Постановою ДВС від 16 жовтня 2015 року вищевказане виконавче провадженням було закінчено, рішення суду виконано. Однак через знецінення валюти відповідач фактично повернув йому заборгованість за договором позики в гривневому еквіваленті, що становить 4 055 доларів 73 центи США.

Посилаючись на викладені обставини та положення статтей 22, 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача збитки, які полягають у знеціненні валюти у період прострочення, у сумі 4 044 доларів 27 центів США (9 тис. дол. США - 4 055 доларів 73 центи США), що станом на 23 листопада 2015 року (день звернення до суду з позовом) за офіційним курсом НБУ (23 грн 98 коп. за 1 долар США) становить 118 563 грн 59 коп., та судові витрати у розмірі 1 186 грн.

25 лютого 2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Гапоненко А. П. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у сумі 118 563 грн 59 коп. та судовий збір у розмірі 1 186 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив сплату боргу, завдав позивачу збитків, які полягають у знеціненні валюти в період прострочення, посилаючись на норми статей 22, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України.

02 червня 2016 року рішенням апеляційного суду Київської області рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 304 грн 60 коп.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає положенням статті 16 ЦК України, оскільки ні законом, ні договором позики не передбачено можливість позикодавця захистити своє порушене право у спосіб, обраний позивачем - стягнення курсової різниці у зв'язку з коливанням курсу долара США.

22 червня 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 02 червня 2016 року та залишити в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно встановлено характер спірних правовідносин та норму матеріального права, що їх регулює. Зокрема, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач не виконав умов договору позики, а саме положення статті 1049 ЦК України, тобто не повернув грошові кошти у тій самій сумі, що йому були передані. У зв'язку з викладеним позивач просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 118 563 грн 59 коп. з підстав, передбачених статтею 22 ЦК України. Разом з тим апеляційний суд самостійно змінив предмет позову, вказавши про те, що позивач просив стягнути курсову різницю у зв'язку з коливанням курсу долара США та що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом та умовами договору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

У справі, яка переглядалася, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідач прострочив сплату боргу, завдав позивачу збитків, які полягають у знеціненні валюти в період прострочення, посилаючись на норми статей 22, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту - стягнення курсової різниці у зв'язку з коливання курсу долара США, не відповідає цивільному законодавству, а тому позивач не може захистити свої права в такий спосіб.

Таким чином, виник спір щодо правової природи такої правого поняття, як «курсова різниця української гривні до долара США».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно з наказом Міністерства фінансів від 10 серпня 2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Частиною першою статті 1040 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16; від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (пункт 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

У свою чергу відповідно до абзацу п'ятого пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судом роз'яснено, що у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що при ухваленні судом рішення потрібно перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений НБУ на день ухвалення судового рішення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16).

Відповідно до пункту 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судом роз'яснено, що зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статтей 526, 599 ЦК України.

При цьому, вирішуючи спори за подібних обставин у справі, суди застосовують різні норми матеріального права та приймають різні за змістом судові рішення.

Так, у постанові від 12 липня 2017 року, справа № 6-708цс17, Верховний Суд України за, по суті, подібних обставин, зробив висновок, що при виконанні рішення суду державний виконавець повинен звернути увагу на курсову різницю долара США до гривні при вирішенні питання про закриття виконавчого провадження, а в постанові від 13 вересня 2017 року, справа № 6-1445цс17 уже зазначив, що державний виконавець при виконанні рішення суду таких повноважень не має.

Зокрема, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22 листопада 2017 року у справі № 757/37961/15-ц (провадження № 6-23988св16), скасовуючи рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду, вказав про те, що спірні правовідносини допускають відповідальність відповідача лише з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України.

При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 04 жовтня 2017 року у справі № 755/1958/16-ц (провадження № 6-32871св16) дійшов висновку, що банк у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів зазнав збитків у вигляді різниці між курсом стосовно гривні до долара США на дату ухвалення рішення суду та на дату сплати боржником боргу. При цьому суд посилався на положення статтей 22, 533 ЦК України.

Отже, у судовій практиці України склалися кілька правових позицій щодо курсової різниці долара США: стягуються як борг, відшкодовуються як збитки або відмовляється у позові.

Ухвалені у цій справі судові рішення є протилежними за змістом, а тому колегія суддів вважає, що вирішення цих правових питань, з урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду України та висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у подібних правовідносинах, містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

При цьому однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Відповідно до частини п'ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Керуючись частиною п'ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу

№ 357/16594/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 02 червня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило