АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1982/2018 Головуючий у 1-й інстанції - Писанець В. А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Соколової В.В.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МедведєваОлександра Вячеславовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року в справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра Вячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України, -

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. звернувся до Печерського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3, посилаючись на матеріали зведеного виконавчого провадження № 4597310 та наголошуючи на невиконання боржником ОСОБА_3 рішень Корольовського районного суду міста Житомира про стягнення з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року у задоволенні подання Головного державного виконавця було відмовлено.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, головний державний виконавець Медведєв О.В., у жовтні 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2018 року та постановити нову, якою задовольнити подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3 , вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Розглядати апеляційну скаргу без участі державного виконавця.

Зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № 45397310, з примусового виконання:

- виконавчого листа № 296/7607/13-ц виданого 26.05.2014 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору у сумі 85383, 49 дол. США;

- виконавчого листа № 296/7772/13-ц виданого 26.05.2014 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 1996143, 76 грн.

- виконавчого листа № 296/7934/13-ц виданого 03.07.2014 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій у сумі 10 797 441, 64 грн..

Загальна сума стягнення за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням суми виконавчого збору складає 13 476 055, 63 грн.. Рішення судів у строк наданому на самостійне виконання, боржником не виконані.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було проведено ряд заходів з примусового виконання рішення.

Також в апеляційний скарзі, державний виконавець зазначає, що згідно з єдиним державним реєстром декларацій, ОСОБА_3 в декларації за 2016 рік зазначено про надання позики в сумі 664 000, 00 грн. ТОВ «Альфа Моторс Груп», в якому відповідно до інформації наданої Державною фіскальною службою України та Пенсійним фондом України, працює боржник та встановлено, що згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, боржник ОСОБА_3 протягом 2013-2017 років багаторазово перетинав кордон України, що свідчить про те, що божник володіє значними коштами, вільно ними розпоряджається, однак рішення суду не виконує. Зазначені обставини не були взяті до уваги при розгляді справи в суді першої інстанції.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник боржника зазначав, що ОСОБА_3 від виконання судових рішень не ухиляється, з його заробітної плати здійснюються відрахування на виконання рішень, а його поїздки за кордон є робочими, оскільки з 20.09.2016 року він займає посаду директора ТОВ «Алфа Моторс Груп».

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № 45397310 щодо виконання виконавчого листа № 296/7607/13-ц, виданого 26.05.2014 року, №757/7772/13-ц, виданого 26.05.2014 року та № 296/7934/13-ц, виданого 03.07.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості.

Звернувшись з поданням про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_3 , Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. зазначав, що з дня відкриття виконавчого провадження, боржником не здійснено будь-яких дій, які б спрямовувались на виконання рішення суду, тобто боржник умисно ухиляється від виконання зобов'язань , що дає підстави звернутись до суду з подання про обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Залишаючи подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. без задоволення, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів стосовного того, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження, доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, отримання виклику до державного виконавця, оскільки з наданих копії конвертів та фіскальних чеків неможливо встановити, яке вкладення мав конверт: які саме процесуальні документи були направленні боржникові або про які виконавчі дії він повідомляється засобами поштового зв'язку. Також відсутні докази ухилення боржника від виконання рішення суду та вимог державного виконавця, докази того, що останнім вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на погашення боржником суми боргу, зокрема за рахунок отриманих боржником доходів (заробітної плати та пенсії), якщо так, то в якому розмірі та якими доказами це підтверджується.

Також суду не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, наприклад, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, або доказів, які дають підстави вважати, що боржник має намір ухилитися від виконання виконавчого напису шляхом залишення території України.

Крім того, встановлено, що складений державним виконавцем акт від 09.09.2015 року про неможливість потрапити до будинку боржника, за адресою: м. Житомир, вул. Б. Тена, буд. 73-А, є неналежним доказом, оскільки складений лише самим державним виконавцем без участі понятих, залучення яких є обов'язковим відповідно до ч. 2 ст. 22 «Про виконавче провадження»

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника боржника, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , обговоривши її доводи, обставини справи, Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у складі колегії суддів, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Так, згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини .

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов»язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов»язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України в редакції 2004 року, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб»єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання.

Будь-яких доказів того, що боржник вчиняє дії спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, майна, зміну місця знаходження , перешкоджання в реалізації арештованого майна тощо) , заявник не надав та на наявність таких не вказав.

Навпаки саме державним виконавцем до апеляційної скарги додано постанови від 09.03.2017 року, якими проведено опис та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3( земельні ділянки площею 0,0263 га, 0,3881 га, 0,07 га та житловий будинок, що розташовані в АДРЕСА_1).

Твердження заявника про ухилення від виконання рішення суду спростовується довідкою ТОВ «Альфа МоторсГруп», в якому боржник займає посаду директора з 20.09.2016 року, звітами про здійснення відрахування та виплати, платіжними дорученнями, з яких убачається, що починаючи з березня 2017 року щомісячно з заробітної плати ОСОБА_3 здійснюються відрахування на підставі постанови державного виконавця від 09.03.2017 року ВП №44098194, постановлену при примусовому виконанні виконавчого листа №296/7934/13 від 03.07.2014 року на рахунок органу Державної виконавчої служби, про що останній щоквартально подаються відповідні звіти.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, висновків якої аргументи апеляційної скарги не спростовують.

Керуючих ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МедведєваОлександра Вячеславовича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК Українине підлягає.

Головуючий : Судді: