АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/633/17 22-ц/774/125/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 213/633/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання:Чубіна А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Територіальна громада в особі виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 липня 2017 року, яке постановлено суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі та повне судове рішення складено 07 липня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Інгулецької районної у міста ради, треті особи Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг "Муніципальний центр послуг м. Кривого Рогу", Виконавчий комітет Криворізької міської ради про визнання право власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з 2003 року вона постійно проживає без реєстрації зі своєю сім'єю за адресою: АДРЕСА_1.

Власником вказаного домоволодіння, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, є ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5

У зазначеному житловому будинку після смерті ОСОБА_4 проживала її рідна сестра ОСОБА_5 У 2003 році ОСОБА_5 надала дозвіл позивачу та її сім'ї проживати у спірному будинку, оскільки сама переїхала в іншу місцевість та цей будинок їй був не потрібен. У будинку ніхто не зареєстрований, проживає там виключно сім'я позивача. Позивач вільно, добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним домоволодінням більше 10 років. Проводить поточний ремонт, підтримує домоволодіння у належному стані, сплачує комунальні послуги. Спадщина щодо зазначеного будинку відумерлою не визнавалася, інші володільці та бажаючі користуватися будинком - відсутні.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 загальною площею 68 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з тих підстав, що позивач з 2003 року і по теперішній час безперервно користувалася і користується спірним домоволодінням, укладала договори на комунальні послуги від свого імені, проводила поточний ремонт, на підтвердження чого суду першої інстанції було надано належні та допустимі докази. Зауважує на тому, що вже після ухвалення рішення по справі позивачці стало відомо про смерть ОСОБА_5, яка дозволили їй проживати у спірному будинку.Представник позивач вважає, що позовні вимоги позивача повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 2003 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з нею проживають цивільний чоловік ОСОБА_6 та діти: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с.8,54). Право власності на зазначене домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.9,55). Домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 68,2 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м, сараю Б, літньої кухні В, погребу Д п/д, вбиральні Е, водоколонки І, замощення ІІ, огорожі № 1, 2 (а.с.33-34, 59-62). 18.02.1994 року ОСОБА_4 померла (а. с. 10, 56).

24.06.1994 року до П'ятої криворізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом звернулись рідні сестри спадкодавиці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також з заявами про прийняття спадщини за законом 16.08.1994 року подали: рідний брат спадкодавці - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, та рідна сестра спадкодавиці - ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4.

13.02.2007 року заяви про пропущений строк для прийняття спадщини та про небажання продовжувати цей строк в судовому порядку подали рідні сестри спадкодавиці - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 96).

За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні (а. с. 77). Зазначене підтверджується також оглянутою у судовому засіданні домовою книгою на спірний будинок.

ОСОБА_2 укладено договори про надання послуг з газопостачання та централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою спірного будинку (а. с. 16, 17-19), здійснюється оплата комунальних послуг, що надаються за цією адресою (а. с. 14).

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 обґрунтовувала свої позовні вимоги про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю тим, що вона вільно, добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним домоволодінням більше 10 років, що узгоджується з положеннями статті 344 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, вона знала, що володіє річчю незаконно, належних доказів відмови власника від права власності на нерухоме майно суду надано не було.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

На думку колегії суддів, суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та встановив, що позивачем не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, вона знала, що володіє річчю незаконно, належних доказів відмови власника від права власності на нерухоме майно суду надано не було.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач з 2003 року і по теперішній час безперервно користувалася і користується спірним домоволодінням, укладала договори на комунальні послуги від свого імені, проводила поточний ремонт, оскільки в даному випадку позивачем не доведено добросовісності набуття спірного нерухомого майна, оскільки позивач знала, що володіє річчю незаконно.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що вже після ухвалення рішення по справі позивачці стало відомо про смерть ОСОБА_5, яка дозволила їй проживати у спірному будинку, оскільки смерть особи, яка надала дозвіл на проживання позивачки в спірному домоволодінні не має правових наслідків в даному спорі та не є підставою для задоволення позовних вимог позивача про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що позовні вимоги позивача повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вказаної норми Закону, для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено в сукупності такі обставини, як законний об'єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність, натомість позивачем не доведено добросовісність набуття спірного домоволодіння.

Крім того позивач зауважувала на тому, що в АДРЕСА_1 їй дозволила проживати ОСОБА_5, що свідчить про те, що позивач знала, що володіє річчю незаконно. Тобто, на момент, коли позивач почала проживати в спірному домоволодінні, власник домоволодіння був відомий та не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Слід зауважити, що згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику відмовлено.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду - залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_17, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: