Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

за участі учасників справи:

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 просила змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року по цивільній справі №755/19717/15ц на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до розміру ? всіх видів заробітної плати щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

09 лютого 2018 року позивачем ОСОБА_3 подано уточнену позовну заяву про зміну розміру аліментів, в якій просила змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на свою користь за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року по цивільній справі №755/6023/16ц на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до розміру ? частини всіх видів заробітної плати щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що з 12 жовтня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час сторони проживають окремо, за взаємною домовленістю між батьками діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, однак цих коштів не вистачає на утримання дітей враховуючи їх вік, стан здоров'я та життєві потреби, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що після припинення шлюбних відносин, неповнолітні діти залишились проживати разом з матір'ю, відповідач регулярно сплачує аліменти в розмірі, присудженому за рішенням суду, заборгованості по сплаті аліментів відсутня, відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід, однак розмір його заробітної плати не є значним, додаткових доходів у відповідача не має, тому він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі, який визначено позивачем, оскільки він фактично не буде мати коштів для належного утримання житла та надавати допомогу своїм батькам похилого віку, якими він опікується.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2015 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с.3-7)

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, у твердій грошовій сумі в розмірі - 1000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 31 березня 2016 року. (а.с. 36-37)

Виходячи з положень ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 травня 2017 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1777,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, позивач має постійне місце роботи, працює на посаді медичної сестри терапевтичного відділення в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичного центру Дніпровського району м. Києва», що підтверджується довідкою з місця роботи. (а.с. 8)

Відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи - працює водієм в Центральному державному архіві-музеї літератури і мистецтв України, середня заробітні плата складає 5500,33 грн., розмір аліментів, які відраховують із заробітної плати відповідача щомісячно складає 1497,34 грн. ( станом на грудень 2017 року), інших доходів, крім заробітної плати, відповідач не має.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що розмір аліментів, які присуджено судом до стягнення з відповідача є незначним, цих коштів не вистачає для лікування сина, який з дитинства часто хворіє та потребує постійних додаткових витрат на лікування та оздоровлення, в той же час відповідач має постійне місце роботи та фіксовану заробітну плату, тому спроможний сплачувати аліменти в розмірі ? частини від всіх його доходів.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13).

Відповідно до ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами, що після ухвалення судового рішення про зміну розміру аліментів, які присуджено до стягнення з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, погіршився стан здоров'я позивача, змінилось її матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду.

В той же час, суд критично відноситься до позиції позивача, яка посилається, як на підставу зміни розміру аліментів, що відповідач неналежно виконує рішення суду, яким присуджено до сплати відповідачу аліменти на утримання неповнолітніх дітей, не може слугувати підставою для зміни розміру аліментів, оскільки у разі виникнення у боржника, платника аліментів, заборгованості за аліментами, яка виникала при примусовому виконанні рішення про стягнення аліментів, проведення розрахунку розміру заборгованості покладається на державного виконавця, тому позивач, як стягувач у процедурі виконавчого провадження, не позбавлена права захищати свої права та інтереси з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень ст.ст.195,196 Сімейного кодексу України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.150, 180, 181, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я