Справа № 126/3325/16-ц
Провадження № 22-ц/772/678/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 рокуСправа № 126/3325/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_3 до Бершадської міської ради про встановлення юридичного факту проживання та визнання права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області, ухвалене суддею Гуцалом В.І. 23 січня 2018 року, о 11 год. 50 хв., в м. Бершадь,-

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2016 року до Бершадського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 з позовом до Бершадської міської ради про встановлення юридичного факту проживання та визнання права власності за набувальною давністю.

Позов мотивований тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1. В 1985 році осліп її рідний брат ОСОБА_4, внаслідок хвороби йому була потрібна стороння допомога, в зв'язку з чим вона доглядала брата по час його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 та вони проживали за вищевказаною адресою. Після смерті брата, з метою прийняття спадщини на будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, вона намагалась віднайти правовстановлюючі документи, які необхідні для прийняття спадщини. 26 серпня 2016 року отримала відповідь міської ради, в якій було зазначено, що будинок, належний її покійному брату за адресою: АДРЕСА_1, належить Бершадській міській раді на підставі договору купівлі-продажу від 08 травня 2001 року та знаходиться на балансі міської ради, відомостей про надання даного будинку її брату не отримала. Тому вона змушена звернутись в суд з даним позовом, оскільки з 2000 року по даний час вона піклувалась за даним будинком, оплачує усі необхідні платежі, підтримує в належному стані як будинок, так і земельну ділянку, однак право власності за набувальною давністю набувається виключно за рішенням суду.

Крім того, враховуючи заперечення Бершадської міської ради факту володіння та користування спірним житлом у період з 2000 року по час смерті її братом ОСОБА_4 необхідно встановити вказаний факт в судовому порядку, оскільки він має юридичне значення. Просить встановити факт володіння (користування) ОСОБА_4 житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з початку 2000 року по час смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності за набувальною давністю на вищевказаний житловий будинок.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій послалась на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Бершадського районного суду Вінницької області 23 січня 2018 року, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги шляхом визнання права власності за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що обставини, які викладені в рішенні суду є недоведеними, а саме посилання суду на те, що передача спірного житла ОСОБА_4 відбулась на підставі договору житлового найму, оскільки в матеріалах справи відсутній вказаний договір.

Також, судом не надано оцінку тому факту, що ОСОБА_4, маючи вади із зором, не мав фізичних можливостей ознайомитись з документами на підставі яких йому було надано житло, а тому не мав жодного сумніву у добросовісності та правомірності набуття права власності на нього, в результаті чого право власності на майно спадкодавця вважається добросовісним.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється рішення суду першої інстанції в частині відмови у встановленні факту володіння ОСОБА_4 спірним житловим будинком, так як вказана вимога позивачем не оскаржується.

Таким чином, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 права власності за набувальною давністю.

Відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК) чи коли власник майна помер.

Встановлено, що 31 березня 2000 року в наслідок пожежі, вогнем пошкоджено частину покриття та перекриття житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_3, в якому проживав ОСОБА_4(а.с. 125).

Внаслідок пожежі повністю згоріла частина житлового будинку, в якому проживав ОСОБА_4, та не підлягає ремонту, у зв'язку з чим, останній не мав житла, тому рішенням виконавчого комітету Бершадського району Вінницької області №28 від 29 березня 2001 року було виділено кошти для придбання частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 травня 2001 року ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_6, продав, а Бершадська міська рада Вінницької області, в особі міського голови Киселя М.П., придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Рішенням виконавчого комітету Бершадського району Вінницької області №70, яке прийнято в липні 2001 року будинок АДРЕСА_1 прийнято на баланс Бершадської міської ради (а.с.32).

Згідно до реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомості майна, які належать юридичним особам житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстровано за територіальною громадою м. Бершадь в особі Бершадської міської ради на праві колективної власності (а.с.33).

В подальшому у вказаному будинку проживав ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2014 року (а.с.11).

Суд першої інстанції відмовляючи задоволенні позову вказав, що між Бершадською міською радою Вінницької області та ОСОБА_4 було укладено договір житлового найму, який закінчився після смерті останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому в силу положень ч.3 ст. 344 ЦК України, ОСОБА_3 не надано доказів того, що вона після закінчення строку позовної давності та строку договору житлового найму користувалась спірним житловим приміщенням протягом п'ятнадцяти років.

Однак, апеляційний суд з даним висновком погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просив визнати за нею права власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно з тих підстав, що з 2000 року по даний час вона піклувалась за даним будинком, оплачує всі необхідні платежі, а тому, в силу ч.1 ст. 344 ЦК України вважає, що набула право власності на нього.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на наявність договору житлового найму укладеного між Бершадською міською радою та ОСОБА_4, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, з повідомлення Бершадської міської ради №946 від 07 вересня 2017 року слідує, що будь-які документи щодо передачі ОСОБА_4 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, на умовах житлового найму, оренди чи власності - відсутні, а тому положення ч.3 ст. 433 ЦК України в даному випадку не можуть бути застосовані.

Разом з тим, не зважаючи на те, що в ході судового розгляду даної справи позовні вимоги позивачем та її представником змінені не були, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, застосувавши до спірних правовідносин положення цивільного законодавства, які не заявлялись позивачем, а тому зазначені обставини є підставою для скасування рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року.

Вирішуючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

У п. п. 9, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство тощо).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є рідним братом ОСОБА_3 (а.с.22).

З наданих пояснень свідків в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_4 тривалий час (понад 10 років) проживав у спірному будинку, який був виділений йому Бершадською міською радою.

Відповідно до акту складеному ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 слідує, що ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, хоронила свого брата ОСОБА_4 та на день смерті проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, з наявних матеріалів справи вбачається, що основним місцем проживання ОСОБА_3 являється її місце реєстрації: АДРЕСА_2, про що свідчить вищевказаний акт, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01 квітня 2016 року, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №4833, яка датована 14 лютого 2012 року, а також рядом інших документів, які в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, є належними та допустимими.

Відповідно до наданих копій абонентської книжки про розрахунок за електроенергію за особовим рахунком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, оплату наданих послуг сплачував ОСОБА_4, оскільки в графі «платник» вказане його прізвище.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 володіла даним будинком понад десять років - в матеріалах справи відсутні.

За наведених підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року - скасувати в частині відмови визнання права власності за набувальною давністю та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Бершадської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

В іншій частині рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Голота Л.О.

/підпис/ Кучевський П.В.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.