РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Тихоша Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище посилаючись на ту обставину, що 07.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № HEH3GI, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 51 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, з кінцевим терміном повернення 07.03.2013 року. 07.03.2008 року з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № HEH3GI від 07.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 60,20 кв.м, житловою площею 34,30 кв.м. ОСОБА_2 умови кредитного договору виконуються неналежним чином, у звязку з чим станом на 03.10.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 109 015,92 грн., яка складається: 23 147,4 грн.- заборгованість за кредитом; 47 776,19 грн. - заборгованість по процентам; 28 181,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 9910,57 грн. - штраф (прострочена складова). Просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HEH3GI від 07.03.2018 року в розмірі 109 015,92 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 60,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії,18/6, квартира,172, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HEH3G8 від 07.03.2008 року) ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17.07.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі.

21.07.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 17.07.2014 року.

24.11.2015 року ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона заочне рішення від 17.07.2014 року скасовано, справу призначено до розгляду.

01.03.2017 року справа надійшла в провадження судді Прохоренко В.В. та була прийнята до розгляду.

12.01.2018 року від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 109015, 92 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 60,20 м2, яка розташована за адресою: м.Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії,18/6, квартира,172, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі за адресою: м.Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії,18/6, квартира,172, стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.02.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнень, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 в судове в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що 07.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № HEH3GI, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 51 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, з кінцевим терміном повернення 07.03.2013 року.

Відповідно до п.1.2 загальний опис вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5,, а також у додатку № 1 до цього договору, а саме: сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення.

Відповідно до п.5.3 позичальник зобовязаний: належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором на цілі, визначегні в п.1.3 цього договору (п.п.5.3.1); повернути кредит в сумі, вказаній в п.1.1 цього договору, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, у випадку не виконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі у строки та на умовах, що визначені цим договором (п.п.5.3.2).

07.03.2008 року з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № HEH3GI від 07.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 60,20 кв.м, житловою площею 34,30 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 26.11.2003 року за № 7365 і зареєстрованому у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за № 216 в книзі № 3, реєстраційний номер 3372704.

Відповідно до п.2.2.4 іпотечного договору іпотекодержавтель зобовязаний у разі порушення зобовязань надіслати іпотекодавцю у встановленому чинним законодавством порядку письмову вимогу про усунення порушень.

Відповідно до ст.. 35 Закону України «Про іпотеку» У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Позивач звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з повідомленням про порушення умов кредитного договору та з вимогою про погашення заборгованості, однак зобов'язання належним чином не виконано (повідомлення від 19.08.2013 року №30.1.0.0/2 - F19) (а.с.96-101).

Згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 03.10.2013 року заборгованість за кредитним договором складає 109 015,92 грн., з якої: 23 147,4 грн.- заборгованість за кредитом; 47 776,19 грн. - заборгованість по процентам; 28 181,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 9910,57 грн. - штраф (прострочена складова).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Приписами ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права на одержання задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником (іншою особою) в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 4 статті 13 Конституції України встановлено обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі позасудового врегулювання спору, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і позасудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. При цьому, термін "досудовий порядок врегулювання спору", який відповідно до положень частини третьої ст. 124 Конституції України може бути законом визначений обов'язковим, не є тотожним терміну "позасудовий спосіб захисту".

Стаття 3 Закону України "Про іпотеку" визначає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту держаної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із п. 4.3 іпотечного договору.

Слід зазначити, що факт наявності у боржника заборгованості перед іпотекодержателем за кредитним договором, підтверджується матеріалами даної цивільної справи справи та ані боржником, ані іпотекодавцем не спростований.

Зазначене надає іпотекодержателю право ініціювати звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання боржником умов вищевказаного кредитного договору, за власним вибором як в судовому, так і позасудовому порядку.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України "Про іпотеку", початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Відповідно до п. 1.3.2 оціночна вартість предмета іпотеки, визначена шляхом проведення оцінки предмету іпотеки звітом про оцінку від 03.03.2008 року, складеного ПАТ КБ «Приватбанк», становить 68 000 грн.

Відповідно до п.1.4 іпотечного договору сторони погоджуються з тим, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у будь-якому випадку його вартість буде визначатися на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна або встановлюватися за домовленістю сторін.

За таких обставин, суд ввжає, що оскільки станом на момент звернення до суду з позовом боржник кредитний борг не сплатили, ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержатель набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, визначений умовами іпотечного договору від 07.03.2008 року, для задоволення своїх вимог за кредитним договором № HEH3GI від 07.03.2008 року, що визначаються на момент їх фактичного задоволення з вартості заставленого майна.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що іпотекодавець доказів погашення кредитного боргу, що обліковується за боржником, не надав, доводів іпотекодержателя не спростував.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що заявлені відповідно до чинного законодавства і укладеного договору, доведеними належними та допустимими доказами у справі, та такими, що підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на квартиру загальною площею 60,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Що стосується позовних вимог про виселення суд виходив з наступного.

Відповідно до довідки ОСББ «Троянда» №485 від 24.06.2014 року в квартирі № 172 172 по вул. 49 Гвардійської дивізії,18/6 в м.Херсоні зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_1 (а.с.88).

Згідно з ч.1 ст. 40 ЗУ « Про іпотеку», звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Частиною 2 ст. 40 ЗУ « Про іпотеку» визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до ст. 114 ЖК УРСР, з наданням іншого жилого приміщення може бути виселено: - робітників і службовців (разом з проживаючими з ними особами), що припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями найважливіших галузей народного господарства, які надали жиле приміщення, у зв'язку із звільненням за власним бажанням без поважних причин, або за порушення трудової дисципліни, або за вчинення злочину; Громадян, які одержали жилі приміщення в будинках колгоспів, якщо вони виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням; Громадян, позбавлених батьківських прав, якщо вони проживають спільно з дітьми, відносно яких позбавлені батьківських прав. Надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Отже, нормами ст. 114 ЖК УРСР передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення, до якого відповідачі не відносяться .

Згідно з ч.3. 109 ЖК УРСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З метою позасудового врегулювання питання, щодо виселення мешканців з спірної квартири, позивачем на адресу відповідачів була направлена письмова претензія про звільнення житлового приміщення ( а.с. 96-101). Однак, до цього часу вимога позивача щодо виселення відповідачів з спірної квартири до теперішнього часу не виконана.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині виселення відповідачів із спірної квартири, у зв'язку з чим позов в цій частині вимог підлягає задоволенню.

Також на підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі по 545,08 грн. з кожного.

На підставі викладеного, ст. ст.16, 321, 526, 611, 615, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 109, 114 ЖК УРСР, Законом України «Про іпотеку», керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 109015, 92 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 60,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», (, р/р 3111, МФО 305299) судовий збір в розмірі 1090,16 грн., тобто по 545, 08 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Прохоренко