Постанова

Іменем України

19 березня 2018 року

м. Київ

справа № 718/2080/17-ц

провадження № 61-8230 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 листопада 2017 року у складі судді Мінів О. І. та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б., Яремка В. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2014 року було задоволено його позов до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 155 463 грн 85 коп. Вказане рішення суду не виконано, кошти йому не повернуто.

На підставі вказаного та відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України, ОСОБА_4 просив суд стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати у розмірі 143 998 грн 39 коп., три проценти річних у розмірі 13 838 грн 41 коп. за період з 1 вересня 2014 року по 18 серпня 2017 року та судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суд Чернівецької області від 6 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати у розмірі 143 998 грн 39 коп. і три проценти річних у розмірі 13 838 грн 41 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 по 798 грн 18 коп. у рахунок оплати судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржниками, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Встановивши, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2014 року з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 стягнуто борг за договором позики і це рішення не виконано, суд стягнув з боржників інфляційні втрати і три проценти річних.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Кіцманського районного суд Чернігівської області від 6 листопада 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, а тому невиконане грошове зобов'язання, на яке ОСОБА_4 просила нарахувати інфляційні втрати та три відсотки річних, є не зобов'язанням за договором позики, вираженим в іноземній валюті, а трансформованим з цього договору зобов'язанням, встановленим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2014 року, яке не виконується. Оскільки рішенням суду зазначене зобов'язання визначено у грошовій одиниці - гривні, то у зв'язку з його невиконанням позивач має право на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. На підставі вказаних обставин, суд відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про неможливість нарахування інфляційних втрат за договором позики, предметом якого були кошти в іноземній валюті - доларах США.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому відповідно до статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що зобов'язання між сторонами у цій справі виникло на підставі договору позики, за умовами якого ОСОБА_6 і ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_4 позику у розмірі 19 450 дол. США, тобто зобов'язання, яке виникло і існує між сторонами, виражено в іноземній валюті - доларах США. При цьому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржниками, не припиняє правовідносин сторін за договором і не змінює валюту такого зобов'язання. З урахуванням вказаного, вважає, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин положення частини другої статті 625 ЦК України і стягнули з відповідачів інфляційні втрати.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Таким чином, встановивши, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики і це рішення не виконано, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на підставі частини другої статті 625 ЦПК України інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, визначеного цим рішенням суду.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, оскільки невиконане грошове зобов'язання, на яке позивач просив нарахувати інфляційні втрати, є не зобов'язанням за договором позики, вираженим в іноземній валюті, а трансформованим з цього договору зобов'язанням, встановленим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2014 року, яке не виконується. Оскільки зазначене зобов'язання визначено у грошовій одиниці - гривні, то у зв'язку з його невиконанням позивач має право на стягнення інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період невиконання рішення суду, при цьому вимогу про стягнення індексу інфляції за період існування між сторонами у справі грошового зобов'язання в іноземній валюті - доларах США, позивач не пред'являв, а тому доводи касаційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України є безпідставними.

Твердження заявника, що судами не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-133гс17, на правильність висновків судів не впливає, оскільки у справі, яка переглядалась Верховним Судом України, право на повернення грошових коштів виникло у кредитора до звернення до суду внаслідок порушення боржником обов'язку передати кредиторові відповідний товар і суд дійшов висновку, що таке зобов'язання не набуває характеру грошового внаслідок ухвалення судового рішення про повернення/стягнення коштів за його невиконання. А у цій справі зобов'язання було грошовим і до і після ухвалення судового рішення про стягнення коштів. Таким чином, у справах різні фактичні обставини, що унеможливлює врахування висновків Верховного Суду України у цій справі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині, що була предметом перегляду, - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 6 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк