КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6767/16-ц
Провадження № 2/552/11/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договорів дарування недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

30.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15.10.2011 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, а до реєстрації шлюбу вона, з 05.09.2003 року проживала з ОСОБА_4 однією сім»єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу , вели спільне господарство , мали спільний бюджет, набули у власність земельну ділянку та житловий будинок по провулку АДРЕСА_2, в якому провели реконструкцію, побудували нові господарські будівлі та споруди. Так до будинку добудували тамбур, провели капітальний ремонт у будинку, встановили нові вікна, двері. Згідно рішення органу місцевого самоврядування від 28.08.2012 року новозбудовані приміщення , тамбур , сарай Л, гараж М у домоволодінні були зареєстровані. В 2016 року сімейні стосунки погіршились, та фактично сім»я розпалась. Відповідач не визнає її право власності на вказане майно і пропонує сплатити їй, як грошову компенсацію, занадто малу суму коштів. Просила розірвати шлюб, що був укладений з відповідачем, поділити спірне нерухоме майно та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями спорудами та ? частину земельної ділянки по провулку АДРЕСА_2 Визнати об»єктом спільної сумісної власності гараж літ. Є у вказаному домоволодінні.

20.01.2017 року ОСОБА_1 змінила предмет позову та збільшила позовні вимоги, просила встановити факт її спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 в період з 05.09.2003 року до 15.10.2011 року. Визнати об»єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку по провулку АДРЕСА_2. Розподілити вказане нерухоме майно, виділивши їй у фактичне володіння та користування ? частини житлового будинку та земельної ділянки, розірвати шлюб ( т. 1 а.с. 52)

08.02.2017 року ( т. 1а.с. 62-70) ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги. Просила розірвати шлюб що укладений між нею та відповідачем 15.10.2011 року, встановити факт її спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 із 05.09.2003 року, із січня 2004 року по 15 жовтня 2011 року. Визнати об»єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку АДРЕСА_2, визнати право спільної сумісної власності її та ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0.10 га , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 та право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0856 га кадастровий номер НОМЕР_4 цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2. Витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 шляхом вилучення та передання їй житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки що знаходяться в м. АДРЕСА_2. Поділити вказане нерухоме майно та виділити їй у фактичне володіння і користування ? частини земельних ділянок та житлового будинку по провулку АДРЕСА_2, усунути їй перешкоди , які чинить ОСОБА_3 , у користуванні та володінні майном, а саме: холодильником бежевого кольору , пральною машиною марка Горєньє, кондиціонером , диваном червоного кольору, холодильною камерою білого кольору, особисті речі змінний одяг , мікрохвильовою піччю, кухонним посудом та кухонними меблями , стінка і стільці 4 штуки, ванною білого кольору, телевізором 2003 року випуску , нерухомим майном , житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельними ділянка по провулку АДРЕСА_2, шляхом зобов»язання ОСОБА_3 надати їй вільний доступ до майна, передачі ключів від вхідних дверей житлового будинку , господарських будівель і споруд та заборони в майбутньому чинити їй перешкоди у володінні та користуванні вказаним майном.

05.05.2017 року позивач ОСОБА_1 остаточно визначилась із позовними вимогами, зменшила позовні вимоги ( т. 1 а.с. 231-232) , просила встановити факт її спільного проживання як дружини і чоловіка з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу із 05.09.2003 року, із січня 2004 року по 15 жовтня 2011 року. Визнати право спільної сумісної власності за нею та ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку АДРЕСА_2, визнати право спільної сумісної власності її та ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0.10 га , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 та право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0856 га кадастровий номер НОМЕР_4 цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2.

Позовні вимоги про розірвання шлюбу ухвалою суду від 15.03.2017 року виділені в самостійне провадження ( т.1 а.с. 110)

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 уточнили період з якого вони просять, встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 як дружини і чоловіка без реєстрації шлюбу та просили встановити факт її спільного проживання як дружини і чоловіка з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу із 01 січня 2004 року по 15 жовтня 2011 року. Визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку АДРЕСА_2, на земельні ділянки площею 0.10 га , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 та земельну ділянку площею 0,0856 га кадастровий номер НОМЕР_4 цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2. Представник позивача пояснив, що фактично ОСОБА_1 розірвала шлюб з першим чоловіком на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.10.1992 року, яке набрало законної сили 03.11.1992 року, а оскільки з 01.01.2004 року набрав чинності новий СК України, який передбачає, що шлюб вважається розірваний з дня набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу, то є всі підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім»єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по день реєстрації шлюбу між ними. Оскільки житловий будинок та земельні ділянки були придбані в період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4, за спільні кошти, за спільні кошти проведена реконструкція будинку , а також вже під час зареєстрованого шлюбу були збудовані господарські будівлі і споруди у вказаному домоволодінні, то ОСОБА_4 не мав права проводити відчуження вказаного нерухомого майна без погодженням із ОСОБА_6, а тому з цих підстав, а також і з тих підстав, що договори дарування спірного нерухомого майна мають неточності необхідно визнати їх недійсними.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився, його представник, адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала просила відмовити у їх задоволенні посилаючись на заперечення , які викладені ОСОБА_4 у письмовому вигляді та додані до матеріалів справи.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та повністю підтримав позицію представника ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_5

Заслухавши сторони, дослідивши матеріли справи суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України .

Рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_1 з першим чоловіком набрало чинності 03.11.1992 року. На час ухвалення вказаного рішення був чинним Кодекс про шлюб та сім»ю України , який передбачав ( ст.. 44), що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

ОСОБА_1 зареєструвала розірвання шлюбу а органах РАЦС лише 19.05.2009 року, а отже саме з цієї дати шлюб ОСОБА_1 вважається розірваним.

До вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст.144 СК України, так як сімейні відносини ОСОБА_1 з першим чоловіком , а саме розірванню шлюбу на підставі рішення суду, вже існували на час набрання чинності СК України.

Враховуючи вказані вимоги закону підстави для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім»єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 15 травня 2009 року відсутні, оскільки ОСОБА_1 в цей період перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вона проживала однією сім»єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу після розірвання нею шлюбу з першим чоловіком, 19 травня 2009 року, по час реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , 15 жовтня 2011 року.

Надані позивачем ксерокопії актів від 31.01.2017 року про її спільне проживання з ОСОБА_4 з вересня 2003 року ( т.1 а.с. 73-75) відхиляються судом, яка доказ спільного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім»єю, ведення спільного господарства за період з 19.05.2009 року по 15.10.2011 року, оскільки вказані акти складені особисто ОСОБА_1, про що вона підтвердила у судовому засіданні, підписи сусідів на вказаному акті належним чином не посвідчені, а отже вказані докази не є допустимими.

Відомості, які викладені в ксерокопії довідки голови комітету мікрорайону Юрівка Мохова В.В. від 31.01.2017 року ( т.1 а.с. 76) спростовані самим Моховим В.В. в довідці від 13.02.2017 року (т.1 а.с. 200), в якій Мохов В.В. зазначає, що він видав довідку 31.01.2017 року з усних слів ОСОБА_1, будь-якого підтвердження викладеної ним інформації в довідці від 31.01.2017 року він не мав. Будь - які відомості про спірне домоволодіння за період з 2003 року по 2016 рік у нього відсутні.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили суду, що вони з 2003 року приходили в гості за вказаною адресою до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 їм не було відомо коли ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, про наявність спільного бюджет у позивача та ОСОБА_4 їм невідомо .

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які є близькими родичами позивача, пояснили , що позивач проживала з ОСОБА_4 з 2003 року, що ОСОБА_12 займався підприємницькою діяльністю за адресою АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_4, ремонтували автомобілі, що сараї та гараж збудовані під час спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4, що гараж літ. «Н» збудований ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період їхнього шлюбу.

Аналізуючи викладене суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту її проживання з ОСОБА_4 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 15.10.2011 року.

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

ОСОБА_4 придбав спірний будинок та земельні ділянки 16.01.2006 року , а отже підстави визнати спірний будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з підстав, передбачених статтею 74 СК України, відсутні, бо на час придбання цього будинку ОСОБА_4 ОСОБА_1 перебувала в іншому шлюбі та з цих підстав , суд дійшов до висновку про відмову у встановленні факту їхнього спільного проживання однією сім»єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

На будь-які інші підстави задоволення цих позовних вимог ОСОБА_1 не посилається.

ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 15.10.2011 року в Київському відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис 302.

Як на одну із підстав визнання спірного майна спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 ОСОБА_1 та її представник посилались на приписи ч. 1 ст. 62 СК України, яка передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач ОСОБА_1 не надала доказів того, що за час її шлюбу з ОСОБА_4 з 15.10.2011 року по час звернення до суду 30.11.2016 року спірне майно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Аналіз положень ст.57 та 62 СК дає підстави для висновку про те, що ст.57 цього кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як ст.62 цього кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Так в позовній заяві ( а.с. 64) ОСОБА_1 зазначає, що вона з ОСОБА_3 у 2007 році розпочала нове будівництво у спірному домоволодінні та після побудови нових будівель і реконструкції житлового будинку добудови тамбуру І, побудови сараю Л, гаражу М усе нерухоме майно було зареєстроване в 2012 року, коли вона перебувала вже у зареєстрованому шлюбі. В 2016 році був реконструйований гараж «Н» , який на час розгляду справи не введений в експлуатацію та є самочинною будівлею.

Позивач та її представник вважають, що якщо проведена у будинку добудова тамбуру та господарських будівель була зареєстрована під час шлюбу, то наявні підстави для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю, тоді як в позовній заяві та своїх поясненнях зазначала, що добудова тамбура І , будівництво сараю Л, гаражу М відбувалось зразу після придбання житлового будинку ОСОБА_4

Та обставина, що тамбур І, гараж М, сарай Л були збудовані після придбання ОСОБА_3 спірного будинку підтверджується даними технічних паспортів станом на 27.03.2017 року, 20.07.2012 року , в яких зазначено , що рік побудови сараю літ. «Л» та гаражу літ. М» 2006 рік.

Позивач не спростувала зазначені відомості в технічних паспортах та не надала суду доказів того, що вказані споруди побудовані в період її шлюбу з ОСОБА_3

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених ст.62 СК правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Із технічних паспортів на спірний будинок та пояснень позивача і його представника у судових засіданнях, обґрунтувань позовних вимог, викладених у позовних заявах убачається, що побудова тамбуру І, сараю літ. «Л» та гаражу літ. «М» була проведена до реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а та обставина, що рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради ;№ 428 від 28.08.2012 року про надання дозволу ОСОБА_4 зареєструвати в бюро технічної інвентаризації сарай літ. «Л», тамбур «а1» І площею 2.4 кв.м, гараж літ. «М» не є підставою для визнання об»єктом спільної сумісної власності усього спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами , тим більше що сам по собі житловий будинок не збільшився у розмірах.

За таких обставин підстави для визнання права спільної сумісної власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки за адресою м. Полтава. провулок Косий, 18 , з підстав, передбачених ч. 1 ст. 62 СК України відсутні.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю спірного нерухомого майна, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання договорів дарування вказаного майна недійсними.

Окрім того рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.10.2017 року та постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2018 року встановлено, що спірне нерухоме майно є особистою власністю ОСОБА_4, а тому нотаріус не зобов»язаний був отримувати письмову нотаріально посвідчену згоду його дружини щодо відчуження спірного майна.

Щодо гаражу літ. «Н» то він збудований у 2016 році .

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснював, що вказаний гараж збудований ним особисто після того, як він став власником будинку та земельних ділянок, однак жодних доказів у підтвердження вказаної обставини суду не надав.

Разом з тим суд враховує ту обставину, що гараж літ. «Н» є самочинно збудованою спорудою, яка збудована в 2016 році, в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , отже ОСОБА_1 могла претендувати на стягнення половини вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт цього гаражу, однак такі позовні вимоги нею не заявлялись, а суд відповідно до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись ст. 259, 264-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 прож. АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_4 ( прож. АДРЕСА_6, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) , ОСОБА_3 ( прож. АДРЕСА_6, номер облікової картки платника податків ) про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договорів дарування недійсними відмовити.

Трета особа, яка не заявляє самостійні вимог:

Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Т.Є. Оканенко ( АДРЕСА_1 )

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 19 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Л.М. Васильєва