Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 703/2439/15-ц

провадження № 61-1562св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі судді Качан О. В., від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Сміла Енергоінвест» про захист прав споживача комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (далі - ТОВ «Сміла Енергоінвест») про захист прав споживача комунальних послуг.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні усіх позовних вимог ОСОБА_3

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до Апеляційного суду Черкаської області з апеляційною скаргою разом із клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 вересня 2016 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору.

На виконання зазначеної ухвали Апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_3 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 вересня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що

ОСОБА_3 у встановлений строк не сплатив суму судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення відповідно до ухвали, тобто не усунув недоліки апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що Законом України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги, не передбачено права на звільнення споживачів від сплати судового збору, а Закон України «Про захист прав споживачів» у даному випадку застосуванню не підлягає. Отже, підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні.

16 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, в якій він просить скасувати ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом при вирішенні питання про прийняття його апеляційної скарги не враховано, що він звільнений від сплати судового збору під час розгляду цієї справи на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

06 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Сміла Енергоінвест» про захист прав споживача комунальних послуг призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 грудня 2017 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її заявникові, апеляційний суд послався на те, що Закон Україні «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому Закон України «Про захист прав споживачів», стаття 22 якого передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що вони звільняються від сплати судового збору з метою захисту їх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» були замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України, у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, стаття 2 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Саме таке тлумачення норм Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» викладене у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16-ц.

Апеляційний суд неправильно витлумачив вказані вище норми та безпідставно поклав на ОСОБА_3, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та неправильно визнав його апеляційну скаргу неподаною у зв'язку із несплатою судового збору і повернув її.

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 406, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року скасувати, справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк