Справа № 626/1039/18
Провадження № 2/626/470/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2018 року м. Красноград Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Гусар П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовною заявою Публічного Акціонерного товариства (Акціонерного товариства) ОСОБА_1 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ (АТ) КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором б/н від 10.05.2006 року в розмірі 34012,22 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.05.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві про надання кредиту.

Відповідно до п.3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг».

ОСОБА_2 зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому договором та «Умовами та правилами надання банківських послуг», а у разі порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову, що передбачено п. 8.6 «Умов та Правил надання банківських послуг».

Свої зобовязання за договором відповідач не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року складає 34012,22 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача, і судові витрати по справі.

Відповідач 22.06.2018 року надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строків позовної давності, вказавши, що у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з моменту несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а 26.02.2009 року був здійснений останній платіж по кредиту, строк дії картки скінчився. Дій, які б свідчили про визнання ним боргу він не вчиняв, інших осіб на такі дії не уповноважував.

У відповіді на відзив від 16.07.2018 року представник позивача зазначив, що заперечення відповідача не обгрунтовані, картковий рахунок діє до його повного виконання, а строк дії картки зазначений на самій картці, отже кредитний договір чинний. Так як заборгованість відповідачем не сплачена, зобов'язання не припинене. Нарахування відсотків за кредитом проводиться щомісячними платежами до повного погашення кредиту, які відповідач не сплачує, тому відповідач повинен сплатити Банку проценти за кредитом у межах трирічного строку позовної давності у зв'язку з чим Банком буде підготовлено уточнену позовну заяву.

01.08.2018 року представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором від 10.05.2006 року за період з 17.05.2015 року по 17.05.2018 року у розмірі 9460,38 грн. та судовий збір.

У відзиві на уточнену позовну заяву від 09.08.2018 року представник відповідача вказала, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором закінчився строком закінчення дії карти тобто 05.2009 року, а тому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами починається стосовно кожної частини окремо від дня, коли відбулося це порушення і обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідач 26.02.2009 року перестав виконувати щомісячні зобов'язання, останній платіж було здійснено 11.02.2009 року, а тому трирічний строк позовної давності зі сплати процентів скінчився 11.02.2012 року.

У відповіді на відзив від 27.08.2018 року представник позивача зазначив, що 05.2009 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором від 10.05.2006 року та припинення зобов'язання в цілому. Отримані позичальником кредитні кошти до теперішнього часу Банку не повернуті, кредитний договір не є розірваним чи припиненим, тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Представником відповідача адвокатом ОСОБА_3 03.09.2018 року подано клопотання про витребування доказів, а саме витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» підтвердження оплати ОСОБА_2 платежу в сумі 179,66 грн. 15.10.2015 року, оскільки вказані кошти він не сплачував і дія картки закінчилася, і ніяких осіб на сплату вказаної суми він не уповноважував.

Ухвалою суду від 03.09.2018 року вказане клопотання було задоволено і витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» документи на підтвердження здійснення ОСОБА_2 15.10.2015 року платежу у розмірі 179,66 грн. На погашення заборгованості по кредитному договору від 10.05.2006 року.

10.09.2018 року представник відповідача надала письмові заперечення аналогічні таким, що вказані у відзиві на уточнену позовну заяву.

03.10.2018 року представник позивача надав письмові пояснення, що аналогічні відповіді на відзив від 27.08.2018 року.

На виконання ухвали Красноградського районного суду від 03.09.2018 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслано письмові пояснення з випискою по кредитному рахінку ОСОБА_2, з яких витікає, що згідно умовами договору, а саме правил користування платіжною карткою п. 5.6: «Тримач доручає Банку списувати з будь-якого рахунку власника, відкритого в Банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу зх метою повного або часткового погашення Боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу». Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порґядком.» З виписки по кредиту вбачається, що 15.10.2018 року з карти ОСОБА_2 було здійснено автоматичнее списання коштів в сумі 179, 66 грн.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 просила розглянути справу без її участі, у задовленні позову відмовити в повному обсязі, про що подала до суду заяву.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

10.05.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві про надання кредиту.

Відповідно до п.3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг».

ОСОБА_2 зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому договором та «Умовами та правилами надання банківських послуг», а у разі порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову, що передбачено п. 8.6 «Умов та Правил надання банківських послуг».

Свої зобовязання за договором відповідач не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 17.05.2015 року по 17.05.2018 року у розмірі 9460,38 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача і судові витрати по справі.

Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, відповідно до умов договору.

Як зазначено в ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, разом з тим відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку, посилаючись на те, що строк позовної давності минув 11.02.2012 року, а позов предявлено до суду 22.05.2018 року. Внесення коштів на рахунок 15.10.2015 року в розмірі 179,66 грн. заперечує.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється в один рік (ст.258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 614 цс 14).

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, стороною в якій було ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки, включно. Забороняється використання картки зі строком дії, що сплив (а.с. 13).

Відповідно до п. 3.1.3. вказаних Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна кредитна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта (а.с. 13).

З наданої до суду відповіді на відзив, витікає, що строк дії картки № 414960536 виданої на імя ОСОБА_2 закінчився 05.2009 року (а.с 78).

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним, що строк дії кредитної картки відповідача був встановлений до 05.2009 року.

За таких обставин, враховуючи наведене вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01.05.2009 року, а щодо періодичних платежів з моменту несплати чергового платежу.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному договору, доданого позивачем до позовної заяви, 15.10.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було здійснено автоматичне списання коштів в розмірі 179, 66 грн., що на думку позивача свідчить про переривання строку позовної давності за правилами статті 264 ЦК України (а.с. 110).

Разом з тим, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Автоматичне погашення банком частини кредиту шляхом списання 15.10.2015 року з рахунку боржника 179,66 грн. не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності.

Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року № 713/311/16-ц.

Зважаючи на той факт, що під «Умовами та правилами надання банківських послуг» не міститься підпису відповідача, а в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що підписана відповідачем, не міститься домовленості сторін щодо автоматичного списання грошових коштів, суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо автоматичного списання грошових коштів, зважаючи на що автоматичне погашення простроченої заборгованості банком 15.10.2018 року не можна вважати перериванням строку позовної давності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності в цілому, а тому в задоволенні позову потрібно відмовити.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 22.05.2018 року, із пропуском строку позовної давності звернення до суду, в своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку позовної давності не ставив та поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності.

У відповідності до ст.141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, 253, 257, 261 ЦК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства (Акціонерного товариства) ОСОБА_1 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд.

Суддя