Справа № 182/7045/17
Провадження № 2/0182/6/2018
26.02.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.
секретаря Власенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі без участі учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач 06.12.2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу посилаючись на наступні обставини.
13.12.2016 року відповідач ОСОБА_2 власноруч написала розписку про те, що отримала від неї у борг суму коштів у розмірі 8470 грн., у строк до 30.09.2017 року, та отримала вказану суму в той же день на руки.
На даний час відповідач борг їй не повернула, тому вважає, що вказана сума боргу має бути стягнута з відповідача примусово.
Прострочення виконання взятого на себе зобовязання у відповідача настало з 01.10.2017 року, оскільки взятий на себе борг остання зобовязалася повернути у повному обсязі до 30.09.2017 року.
Три відсотки річних, за її розрахунками складають 63,50 грн.
Індекс інфляції складає 169, 40 грн.
Таким чином, загальна сума боргу станом на 01.12.2017 року складає 8702, 90 грн.
На підставі зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 8702,90 грн. (з подальшим розрахунком даної вимоги станом на день ухвалення рішення суду) та судовий збір у розмірі 640,00 грн.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017 року (надалі - Закон № 2147-VIII), Розділом 2 якого внесено зміни до Цивільного Процесуального кодексу України та викладено його у новій редакції.
Згідно п.11 ч. 1 Розділу ХІІІ (Перехідні положення) ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.
Ухвалою про відкриття провадження від 11.01.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
До суду 19.01.2018 року повернулося поштове повідомлення, згідно якого ОСОБА_2 було особисто вручено вищевказану ухвалу під розпис 15.01.2018 року (а.с. 16).
Ухвала про відкриття провадження від 11.01.2018 року у відповідності до п. 2 ч. 7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається врученою.

З метою забезпечення прав учасників справи, зокрема права відповідача на подання відзиву, справа розглянута у строк понад 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Відповідачем не надано відзиву на позов у встановлений законом строк без поважних причин.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у борг у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 8470, 00 грн. із зобовязанням повернути борг до 30.09.2017 року. На підтвердження отриманих від позивача зазначених коштів відповідач написала розписку від 13.12.2016 року (а.с. 6).

Договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розмір процентів не встановлено.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

На теперішній час відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання та повернення суми коштів позивачу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 13.12.2016 року за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 8470,00 грн. Позивачем в обґрунтування вимог позову було надано до суду оригінал розписки від 13.12.2016 року. (а.с. 6).

За розрахунками позивача індекс інфляції станом на 01.12.2017 року складає 169,40 грн. 8470,00 грн. (сума боргу) х 0,9 % (індекс інфляції за грудень 2016 року) + 8470,00 грн. (сума боргу) х 1,1 % (індекс інфляції за січень жовтень 2017 року).

Також, 3 % річних за період з 01.10.2017 року по 01.12.2017 року складають 63,50 грн.

Таким чином, згідно розрахунків позивача сума заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних збитків та трьох процентів річних станом на день подання позовної заяви (06.12.2017 року) складає - 8702 грн. 90 коп., з якою суд погоджується та вважає її такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, позивач звернувся з даним позовом 06.12.2017 року, тому кількість прострочених днів за період з 06.12.2017 року по день розгляду справи (26.02.2018 року) становить 82 дні.

Сума боргу складає 8470 грн., тому 3 % річних від цієї суми за період з 06.12.2017 року по 26.02.2018 року складає 57,09 грн. (8470 грн. ( сума боргу) : 100% : 365 днів ? 3 % ? 82 дні прострочення).

За період з 06.12.2017 року по 26.02.2018 року індекс інфляції розраховується таким чином.

Сумарний індекс інфляції за грудень 2017 та січень 2018 року становить 1,01 ? 1,015 = 1,02515) .

Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції 8470?1,02515 = 8683,02 грн. Збитки від інфляції 8683,02 - 8470 = 213,02 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики від 13.12.2016 року з урахуванням розрахунків позивача, індексу інфляції та 3 % річних від суми боргу станом на день винесення рішення складає 8702,90 грн. + 57,09 грн. + 213,02 грн. = 8973,01 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн., сплачений останньою при подачі позову (а.с.1) .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268-226,280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання та місце реєстрації АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання - вул. Лесі Українки, буд. 57 у м. Нікополі, місце реєстрації вул. Калініна, 73 у с. Кірово Нікопольського району Дніпропетровської області) суму боргу за договором позики у розмірі 8973 грн. 01 коп. (вісім тисяч девятсот сімдесят три грн. 01 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання та місце реєстрації АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання - вул. Лесі Українки, буд. 57 у м. Нікополі, місце реєстрації вул. Калініна, 73 у с. Кірово Нікопольського району Дніпропетровської області) судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн. 00 коп).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3