Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 404/3222/15-ц

провадження № 61-13607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_6, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, у складі головуючого судді Панфілової А. В., від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області, у складі колегії суддів: Голованя А. М., Гайсюка О. В., Фомічова С. Є., від 30 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №03-101127707-Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 26 000,00 доларів США на строк з 18 жовтня 2007 року по 17 жовтня 2027 року, під поруку ОСОБА_4 і ОСОБА_5, згідно договорів поруки №03-101127707-Ф-2 та №03-101127707-Ф-1 від 18 жовтня 2007 року.

Внаслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 березня 2015 року у позичальника перед банком виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом - 16 358,63 доларів США, за процентами - 178,35 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом - 431,62 доларів США, простроченої заборгованості за процентами - 603,71 доларів США, пені за простроченими процентами -800,10 грн та пені за простроченим кредитом - 645,61 грн, а всього: 17 572,31 доларів США та 1445,71 грн.

Посилаючись на викладенні обставини, банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договорів поруки припиненими.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вимоги банку про стягнення заборгованості боржника пред'явлено до поручителів за межами шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, а тому порука припинила свою дію.

13 квітня 2016 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 17 572,31 доларів США та 1 445,71 грн заборгованості за кредитним договором. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договорів поруки припиненими - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручителі повинні нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України та задоволення зустрічних позовних вимог.

30 червня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У липні 2016 року представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подано касаційну скаргу рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року.

29 липня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

23 січня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду та розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року у частині вирішення зустрічних позовних вимог і ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що районний та апеляційний суди дійшли хибного висновку про те, що порука не припинила свою дію з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України. Також представник заявників вказує про те, що суди не прийняли до уваги збільшення відповідальності поручителів, у зв'язку з чим порука теж припинила свою дію.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд касаційної інстанції не приймає доводи представника заявників про незастосування судами попередніх інстанції положень частини першої статті 559 ЦК України, оскільки зустрічний позов було пред'явлено лише з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 18 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №03-101127707-Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 26 000,00 доларів США на строк з 18 жовтня 2007 року по 17 жовтня 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед банком, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки №03-101127707-Ф-2 та №03-101127707-Ф-1 від 18 жовтня 2007 року, відповідно до яких вони зобов'язались відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим її заборгованість за кредитним договором станом на 30 березня 2015 року складає 17 572,31 доларів США та 1445,71 грн.

10 лютого 2015 року банком на адреси боржника та поручителів було направлено претензію про повернення кредитної заборгованості у розмірі 17 281,04 долара США та 2 44, 18 грн. В претензії фактично заявлено вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року), частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Судами встановлено, що кінцевий строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором - 17 жовтня 2027 року, останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив у грудні 2014 року, претензію боржникам банком направлено у лютому 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся у квітні 2015 року. Позивачі за зустрічним позовом не довели, що до позовних вимог банку включені суми, по яких порука припинилась. До того ж рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» ними не оскаржується.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України, так як банком було дотримано шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя (з грудня 2014 року по квітень 2015 року).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Разом з цим, за правилами частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Задовольняючи первісні позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про солідарне стягнення кредитної заборгованості на користь банку.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 18 жовтня 2007 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки №03-101127707-Ф-2 та №03-101127707-Ф-1, відповідно до яких вони зобов'язались відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору. Умовами вказаних договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити вимоги безпосередньо до кожного з поручителів.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У справі, яка переглядається, за змістом пункту 1.2 договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Отже, якщо за умовами окремих договорів поруки поручителі узяли на себе зобов'язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов'язань боржника за кредитним договором, то кредитна заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя окремо, а не з усіх поручителів у солідарному порядку.

З огляду на викладене, а також на те, що нормами закону (як і умовами договорів поруки) не допускається солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні, отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми цієї статті, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд під час перегляду справи на вказане уваги не звернув, незважаючи, що положеннями частини третьої статті 303 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За правилами частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, судові рішення у частині вирішення позовних ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають зміні, а заборгованість за кредитним договором, у встановленому судами розмірі, підлягає стягненню з боржника та з кожного поручителя окремо.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, продану представником - ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договорів поруки припиненими залишити без змін.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості змінити:

Позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 17572,31 доларів США та 1445,71 грн заборгованості за кредитним договором.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 17572,31 доларів США та 1445,71 грн заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» по 1218 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк