Справа № 489/4022/17
Номер провадження 2/489/495/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення права від спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги після померлого є позивач, як дружина, та відповідач - донька спадкодавця. Проте на переконання позивача, відповідач має бути усунена від права спадкування після батька, оскільки в останні роки життя він тяжко хворів та потребував постійного лікування та стороннього догляду, однак донька жодним способом не допомагала батькові, не відвідувала його та не цікавилась його станом.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд усунути ОСОБА_3 від права спадкування спадщини.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Своїм право на відзив не скористався.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, встановивши виниклі правовідносини, суд виходить з такого.

Згідно Свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.08.1988 року. Від спільного проживання подружжя дітей немає.

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2004 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 - ? частка та ОСОБА_4 - ? частка.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрила спадщина у вигляді ? частки вищевказаній квартирі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_2, та його донька - ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У встановленому законом порядку 21.08.2017 року позивач звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2017 р., виданого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3-612, ОСОБА_2 успадкувала після смерті чоловіка 1/4 частку квартири АДРЕСА_1

Разом з тим, з матеріалів спадкової справи вбачається, що 15.07.2017 року донька померлого ОСОБА_3 також звернулись до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що її чоловік - ОСОБА_4 в останні роки свого життя тяжко хворів, знаходився в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Позивач звертався до відповідача з проханням про допомогу, проте остання ухилялась від надання будь-якої допомоги спадкодавцю.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до ст. 1224 ЦК України, право вимоги щодо усунення від спадкування належить особі, яка сама є спадкоємцем відповідної черги, або коли її право на спадкування виникає після усунення негідного спадкоємця від спадкування.

Такий висновок ґрунтується на тому, що у разі усунення негідного спадкоємця спадщина має перейти до іншого за чергою спадкоємця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно абзацу 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З досліджених у судовому засіданні довідок вбачається, що спадкодавець - ОСОБА_4 з 2012 року до часу смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 страждав низкою захворювань - цукровий діабет, атеросклероз, ішемічна хвороба серця..... крім того йому було ампутовано нижні кінцівки. Внаслідок чого він мав інвалідність 1 групи та перебував у тяжкому стані, потребував постійної сторонньої допомоги.

Піклування родичів про спадкодавця свідчить про міцність родинних відносин, характер та ступень спілкування, моральні зобов'язання, які є етичними нормами, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після його смерті.

Суду позивачем не надано доказів, відповідно судом не встановлено факт того, що спадкодавець, у зв'язку з віком та хворобою висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку доньки, а спадкоємець - донька свідомо від її надання ухилялась.

Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємця від надання допомоги безпорадному спадкодавцю з боку відповідача не доведено.

Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо усунення відповідача від права на спадкування після смерті батька не можуть бути задоволені, оскільки позивач не надала жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач ухилялась від участі у догляді за хворим батьком.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141,263-265,268, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.02.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова