Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2021/17 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/2021/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, із якого просила стягнути заборгованість за договором позики в сумі 2 602 921 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 29 березня 2017 року уклала із відповідачем договір позики, за умовами якого передала останньому на безвідсотковій основі грошові кошти в сумі 3 252 921 грн., зі строком повернення усієї наданої суми коштів до 30 квітня 2017 року. Відповідач повернув 24 квітня 2017 року лише частину боргу в сумі 650 000 грн. За таких обставин повністю умови договору позики ОСОБА_2 не виконав, оскільки залишок боргу залишається не повернутим.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 602 921 грн. та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що справа була розглянута в судовому засіданні без його участі, хоча його представник надавав суду клопотання про відкладення розгляду справи із обґрунтуванням причин неявки та підтверджуючими документами. Окрім того, на думку відповідача, міг бути проведений лише заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення, на яке він мав би право подати до суду першої інстанції заяву про його перегляд.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) у письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого при підписанні цього договору ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3 252 921 грн. (а.с.7-8).

Відповідно до частини першої ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з пунктами 2, 3 договору ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 суму грошових коштів (суму позики) у національній валюті України - гривні до 30 квітня 2017 року. Також у п.4 договору зазначено, що позичальник зобов'язується кожний тиждень, не пізніше останнього дня тижня, повертати, а позикодавець зобов'язаний приймати суму грошових коштів (суму позики) рівними частинами у гривні, розміром не менше, ніж 813 320 грн. 25 коп. В останній місяць дії договору позики, тобто до 30 квітня 2017 року повертається весь залишок грошових коштів за цим договором позики. Факт повернення позики (її частини) підтверджується розписками позикодавця складеними окремо або вчиненими на екземплярі договору позичальника.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснив, що факт підписання ОСОБА_2 договору позики ними визнається, але заперечується обставина передання відповідачу грошових коштів.

Разом із тим, у пункті 1 договору позики прописано, що факт передачі позичальнику грошових коштів підтверджується його підписом на останній сторінці цього договору.

У матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх обов'язків щодо повернення усієї суми. Так, із розписки від 24 квітня 2017 року вбачається, що відповідачем повернуто лише 600 000 грн. (а.с.6), а тому залишок не повернутої суми складає 2 652 921 грн. Інших розписок у матеріалах справи немає. Також не надано й екземпляра договору позичальника з вчиненими на ньому розписками, як це передбачено умовами договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу в межах заявлених вимог та стягнув суму, яку просила позивач, тобто 2 602 921 грн.

Доводи апеляційної скарги відносно порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються наступним.

Так, ухвалою суду першої інстанції від 19 червня 2017 року в справі було відкрито провадження та призначено проведення судового засідання на 12 вересня 2017 року. Про час і місце даного судового розгляду відповідач був оповіщений у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення кореспонденції 29 червня 2017 року (а.с.26). Проте у призначене судове засідання відповідач не з'явився, а його представник направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на те, що перебуватиме у відрядженні (а.с.27). Ухвалою від 12 вересня 2017 року суд першої інстанції розгляд справи відклав на 18 жовтня 2017 року, а виклик сторін повторив. Проте у наступне судове засідання відповідач та його представник не з'явилися повторно. За день до даного судового засідання від представника відповідача вчергове надійшло клопотання про відкладення розгляду справу, яке й на цей раз знову обґрунтовувалося відрядженням, але на відміну від минулого разу до клопотання були приєднані авіаквитки (а.с.36-45). Оскільки мала місце повторна неявка відповідача та його представника до суду, то згідно з положеннями ст.ст. 157,169 ЦПК України, які діяли у такій редакції на час розгляду судом першої інстанції справи, суд першої інстанції вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, враховуючи також й те, що відкладати розгляд справи можна було лише в межах двох місяців з дня відкриття провадження у справі та мала місце повторна неявка, а відтак правових підстав для відкладення розгляду справи не було незалежно від причин неявки.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.

Посилання в апеляційній скарзі на обов'язковість ухвалення у справі заочного рішення є помилковим з огляду на положення ст.224 ЦПК України (яка діяла у такій редакції на час розгляду справи судом першої інстанції та до 15 грудня 2017 року). Дана норма процесуального права не зобов'язувала суд проводити заочний розгляд справи, а надавала право на такий розгляд за певних обставин, зокрема, якщо позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається, щоб представник позивача погоджувалася на заочний розгляд справи. Розглядом справи у загальному порядку права відповідача не порушені, оскільки за його апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження. Навпаки шлях до апеляційного скарження при ухваленні заочного рішення відкривався лише після винесення судом першої інстанції ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Натомість відшукуються процесуальні шпарини, щоб затягнути розгляд справи.

Із доводів скарги апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального права, яке було б обов'язковою підставою для скасування судового рішення, оскільки хоча справу було розглянуто без відповідача та його представника, але останні були повідомлені належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Недотримання судом першої інстанції норм процесуального права щодо строків розгляду справи не призвело до неправильного її вирішення, а тому також не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті, то рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 лютого 2018 року.

Головуюча Судді: