Номер провадження: 22-ц/785/5521/18
Номер справи місцевого суду: 521/2464/17
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду до ОСОБА_4, ОСОБА_2 з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, мотивуючи це тим, що з 1978 року і по теперішній час він постійно проживав зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 р. померла його мати ОСОБА_5 Вони з батьком домовилися не подавати заяви до нотаріальної контори, оскільки проживали зі спадкодавцем на час її смерті і таким чином фактично прийняли спадщину. Проте, після смерті батька у 2016 році позивач дізнався, що той таємно від нього подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, в якій вказав, що інших спадкоємців не має і не повідомив, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 Також позивач вперше дізнався, що батько за життя - у вересні 2013 року уклав договір довічного утримання з ОСОБА_2, яку позивач ніколи не бачив, хоча проживав з батьком весь час до його смерті і фактично утримував і батька і квартиру. Позивач з урахуванням наведених обставин, вважає, що він має право на 1/2 частину спадкового майна після смерті матері.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 (АДРЕСА_5 разом із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на час відкриття спадщини. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, виданого ОСОБА_7 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, у спадковій справі № 961/05, зареєстрованого в реєстрі за № 3-333 в частині 1/2 частки спадкового майна.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного сду м. Одеси від 11 квітня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, встановлюючи факт постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на час відкриття спадщини, визнаючи недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, виданого ОСОБА_7 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, у спадковій справі № 961/05, зареєстрованого в реєстрі за № 3-333 в частині 1/2 частки спадкового майна, суд першої інстанції виходив з того, що:

- постійно проживаючи зі спадкодавцем, ОСОБА_3 протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї і тому він вважається таким, що прийняв спадщину, яка йому належить з часу відкриття спадщини;

- ОСОБА_7, батько позивача звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини і зловживаючи своїм правом на спадкування особисто, зазначив у поданій до нотаріуса письмовій заяві, що крім нього інших спадкоємців немає, ввівши таким чином в оману нотаріуса про відсутність ще одного спадкоємця першої черги за законом. До закінчення 6 місячного строку для прийняття спадщини залишалось майже п'ять місяців, строк достатній, щоб нотаріус повідомила ОСОБА_3 про прийняття спадщини батьком;

- позивач не знав і не міг дізнатися про порушення свого цивільного права на спадкування у 2006 році, а дізнався після смерті батька у 2016 році і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- ОСОБА_7 та ОСОБА_5 одружилися 03.10.1964 року, про що видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1

- ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року у сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2

- з заяви про обмін житлової площі від 13.02.1978 року вбачається, що у спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1 (після перейменування АДРЕСА_1), проживали ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 36);

- після звільнення зі строкової служби у Радянській Армії ОСОБА_3 працевлаштувався на роботу на посаду робітника УПТК тресту «Чорноморпромсантехмонтаж» та з метою отримання житла у січні 1991 року зареєструвався на койко-місці у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6. З 05.04.1991 року він перебуває на квартирному обліку в Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради, як особа, яка проживає у гуртожитку;

- у гуртожитку ОСОБА_3 не проживав, а продовжував жити з батьками в АДРЕСА_2, яка складалась з трьох житлових кімнат;

- відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1995 р., виданого згідно з розпорядженням від 16.01.1995 р. № 51982 управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради народних депутатів, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 3- 5821, посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в рівних частках. Загальна площа квартири становить 57,0 кв.м. (а.с. 75);

- право приватної спільної часткової власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 по 1/2 частині за кожним, номер запису 98, в книзі 583пр-13, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8674390 від 18.10.2005 р. (а.с. 105);

- ІНФОРМАЦІЯ_7 року у віці 70 років померла ОСОБА_5, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3

- з заявою від 13.09.2005 року № 1425 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 в Сьому Одеську державну нотаріальну контору звернувся її чоловік - ОСОБА_7 (а.с. 101);

- згідно Витягу зі спадкового реєстру встановлена відсутність заповітів/спадкових договорів, спадкових справ. На підставі зазначеної заяви державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 961/2005. (а.с. 103);

- 19.01.2006 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори чоловіку ОСОБА_5 - ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 3-333, серія та номер бланка НОМЕР_4. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини ізольованої квартири під АДРЕСА_1, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 57,0 кв.м., в тому числі житловою 40,7 кв.м. Ця частина квартири належала померлій на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 16.01.1995 року за № 3-5821, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 98, в книзі 583пр-13. (а.с. 115);

-згідно з договором договір довічного утримання від 07.09.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1097 ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_2 зобов'язалась забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору (а.с. 18-19);

-ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_7 помер;

- відповідно до довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 521 від 12.09.2005 року у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_7 з 10.02.1978 року та ОСОБА_5 з 23.01.2002 року (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року) (а.с. 104);

- відповідно до відмітки у паспорті ОСОБА_3, він зареєстрований у АДРЕСА_7, гуртожиток, з 18.01.1991 року (а.с. 87);

-з відповіді Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.03.2018 року № 0595/01-20 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Малиновської районної адміністрації народних депутатів від 05.04.1991 року № 361 ОСОБА_3 взятий на квартирний облік по групі загальній, згідно п.п. 6 п. 13 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, як потребуючий поліпшення житлових умов, який проживає в гуртожитку (а.с. 191);

-згідно з довідкою ТОВ «Жилсервіс ЛТД» від 29.06.2016 року № 74 ОСОБА_3 був зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_8 на ліжко-місце 18.01.1991 року, як працівник УПТК тресту «Чорноморпромсантехмонтаж». З 1994 року в гуртожитку не проживав, знятий з реєстрації 02.07.2013 року як такий, що втратив право користування житловою площею, (а.с. 39) ;

-згідно з довідкою КП «ЖКС «Черьомушки» № 637 від 24.05.2016 року, виданої за підписом директора КП, ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_9 з 1978 року з батьком ОСОБА_7 по день смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_8 року і вели спільне господарство. (а.с. 40) Відсутність у цій довідці повної адреси будинку, а саме 42/44, свідчить лише про описку.

Згідно ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1296 ч. ч. 1,3 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки позивач на час відкриття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини не звертався, то встановлення факту спільного проживання позивача з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, є визначальним для встановлення обставин прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, судом першої інстанції були досліджені оригінали квитанцій про оплату житлово- комунальних послуг за 2004, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки з підписами ОСОБА_3, як платника послуг, заслухані пояснення сторін та показання свідків, вивчені відповіді експлуатаційної організації, що обслуговує будинок, де розташована квартира, в якій проживала спадкодавець ОСОБА_5 та підприємства, яке обслуговує гуртожиток, де був зареєстрований ОСОБА_3

Надавши сукупну правову оцінку письмових доказів, поясненням сторін та їх представників, показанням свідків, допитаних в судовому засіданні, суд першої інстанції набув обгрутованого висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання у АДРЕСА_10. разом із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, на час відкриття спадщини.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що допитані в судовому засіданні свідки давали показання, будучи в установленому порядку попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і приведені до присяги, а відповідачем їх показання не спростовані належними, допустимими та достатніми доказами та не доведено наявність обставин, які б надавали обгрутовані підстави сумніватися у достовірності показань свідків та відомостей, які зазначені у довідці КП «КС «Черьомушкі» № 637 від 24.05.2016 року щодо спільного проживання позивача у квартирі, де мешкали його батьки, з 1978 року і до ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не довела про наявність у позивача іншого фактичного місця проживання.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» сама по собі реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновком райсуду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів

Недотримання заявником вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, достовірно не свідчить про те, що позивач фактично не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В розумінні ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини може бути встановлений судом як в порядку окремого провадження, так і у позовному провадженні, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Варто звернути увагу, що оскільки нотаріусом після смерті ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7, як єдиному спадкоємцю на всю спадщину, то право ОСОБА_3, як спадкоємця 1-ї черги, що прийняв спадщину після смерті своєї матері у зв'язку з фактичним проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є порушеним.

Суд першої інстанції вірно встановив, що право ОСОБА_3 порушено діями його батька ОСОБА_7, як у заяві про прийняття спадщини умисно зазначив, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5

Враховуючи наведене, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає закону і є справедливим, захистивши таким чином порушені права спадкоємця ОСОБА_3 щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, яку ОСОБА_3 фактично прийняв постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і у встановлений законом строк та спосіб не заявив про відмову від неї.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не оспорював приватизацію батьками квартири і не намагався довести, що має право на частину квартири, як особа, яка там фактично проживала, є неспороможними, оскільки позивач претендує на частку майна після смерті матері, а не на частку у праві власності внаслідок безоплатної приватизації. Сам по собі факт не оспорення позивачем приватизації квартири 1995 року не спростовує факту його постійного проживання у квартирі з матір'ю на час смерті останньої у 2005 році.

Доводи апеляційної скарги про відсутність відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про спадщину є неспроможними, оскільки після смерті ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7, як єдиному спадкоємцю на всю спадщину в цілому. Дане свідоцтво може бути скасовано лише в судовому порядку і його дійсність унеможливлює видачу позивачу свідоцтва про право на частку у спадщині після смерті його матері. Тому відсутність відмови нотаріуса в даному випадку вирішального значення для задоволення заявлених позивачем вимог не має.

Доводи апеляційної скарги про ненадання судом належної оцінки яким чином порушені права позивача відповідачем ОСОБА_4 не можуть бути взятими до уваги, оскільки сама ОСОБА_4 апеляційної скарги з цього приводу не подавала та відповідача ОСОБА_2 на захист своїх прав та інтересів в даній цивільній справі не уповноважувала.

Доводи апеляційної скарги, що судом неогрунтовано не застосовано позовну давність заявлену відповідачем ОСОБА_2 не можуть бути взятими до уваги, оскільки спадщина належить позивачу, як спадкоємцю з часу її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Оскільки позивач прийняв спадщину після смерті матері, отримання свідоцтва про право на спадщину є його правом і відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Що стосується строку звернення позивача до суду з вимогою про встановлення факту постійного проживання, то позивач обгрутовано вказав, що дізнався про порушення свого права на належну йому частку у спадщині після смерті матері лише після смерті батька, який звернувшись за спадщиною ввів нотаріуса в оману щодо наявністі іншого спадкоємця після смерті своєї дружини. Вказані обставини апелянтом не спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки зведені виключно до переоцінки зібраних районним судом доказів, яким суд надав справедливу та об'єктивну оцінку на підставі вірно встановлених у справі обставин.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.11.2018 року.

Головуючий Таварткіладзе О.М.

Судді: Заїкін А.П.

Погорєлова С.О.