КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1382/2018 Головуючий у 1-й інстанції: Кізюн Л.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

у с т а н о в и в :

У вересні 2016 року позивач пред'явив позов до відповідача, та зазначав, що 23 серпня 2013 року уклав з відповідачем договір позики, за яким ОСОБА_2 взяла у борг 100 000 грн., що на час укладання договору позики становило 12 500 доларів США, на строк до 23 серпня 2014 року. Посилаючись на невиконання відповідачем по поверненню грошей за умовами договору позики, позивач просив стягнути з неї заборгованість за договором позики від 23 червня 2013 року у розмірі 12 500 доларів США у національній валюті України - гривні за офіційним курсом, встановленим НБУ на день погашення заборгованості та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 24 серпня 2014 року по дату подання позову у розмірі 780 доларів США, що за курсом НБУ становить 20 260, 20 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 336 721 (триста тридцять шість тисяч сімсот двадцять одну) грн. 58 коп. та 3 367 (три тисячі триста шістдесят сім) грн. 22 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості невірно виходив з того, що в договорі позики від 23.08.2013 р. визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у сумі еквівалентній 12 500, 00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях, за офіційним курсом цієї валюти на дань постановлення рішення суду. Вказаний висновок суду не відповідає умовам договору.

Згідно п. 1.3. договору позики від 23.08.2013 р. позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти в тій самі сумі, що були передані йому позикодавцем без сплати процентів за надані у власність позичальникові грошові кошти згідно умов цього договору у строк до 24:00 години 23.08.2014 р. У зв'язку з чим, довільний розрахунок суми позики відносно курсу української гривні до долара США на день підписання договору, зазначений сторонами в п. 1.1. договору позики від 23.08.2013 р., не може свідчити про наявність у ОСОБА_2 зобов'язання повернути ОСОБА_3 кошти в сумі 12 500, 00 доларів США в гривнях, у відповідності до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на дату повернення позики. Разом з тим, сторони не зазначили в договорі позики яким саме курсом української гривні до долара США вони керувалися при обрахунку суми позики станом на 23.08.2013 р..

У той же час, 100 000, 00 грн. згідно офіційного курсу, встановленого Національним банком України на 23.08.2013 р. ( 1 дол. США = 7,99 грн.), становить 12 515, 64 доларів США, що не відповідає розрахунку суми позики, здійсненому в п. 1.1. договору позики від 23.08.2013 р.

Вважає, що оскільки сума позики за договором від 23.08.2013 р. передана позивачем у гривні, враховуючи, що сторони договору позики не встановили в договорі положень щодо порядку обрахунку гривневого еквіваленту суми позики, визначеної в доларах США, не визначений еквівалент суми позики в іноземній валюті станом на дату передачі суми позики, не встановлене в договорі і зобов'язання відповідача повернути суму позики з урахуванням зміни курсу української гривні до долара США, позивачу в гривні, залежно від офіційного курсу, а також не визначені положення договору щодо можливості зміни суми позики, належної до повернення української гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату повернення позики, розрахунок суми позики в іноземній валюті, здійснений відповідно до п. 1.1. договору позики від 23.08.2013 р., не може підтверджувати факт встановлення в зазначеному договорі еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_4 вказує, що в договорі позики укладеного між сторонами визначено повернення суми позики за курсом української гривні до долара США, а тому судом першої інстанції вірно вирішено про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу еквівалентній 12 500 доларів США, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом цієї валюти на день постановлення рішення суду. Сторони, підписавши вказаний договір позики, зазначили в ньому еквівалент суми до долара США, тим самим домовилися узяти на себе відповідний валютний ризик відхилення у майбутньому курсу іноземної валюти відносно курсу національної валюти на дату укладання цього договору. Сторони є вільні в укладанні договору та свідомо визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів вважає,що судове рішення, прийняте судом першої інстанції в даній справі, відповідає обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального права,а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, в зв'язку з чим підлягають відхиленню.

Умовами договору позики, укладеного сторонами 23.08.2013 р., визначено, що позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., що на день підписання договору еквівалентно 12 500 (дванадцять тисяч п'ятсот) дол. США 00 центів по курсу НБУ безвідсотково та без забезпечення, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві у вказаний строк таку ж суму грошових коштів.

Пунктами 1.3., 1.4 договору позики передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Позика вважається повернутою в момент фактичної передачі грошових коштів, що має бути підтверджено нотаріальним засвідченням справжності підписів сторін на заяві про факт остаточного розрахунку за договором позики.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2013 між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач взяла у позику у позивача грошові кошти у сумі 100 000, 00 грн., що на день підписання договору було еквівалентно 12 500 доларів США, які зобов'язувалася повернути до 24.00 години 23 серпня 2014 року.

Відповідач не заперечувала факту отримання нею грошей у зазначеному в договорі позики розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд стягнув з відповідача на користь позивача, з урахуванням 3% річних, заборгованість у розмірі - 336 721 грн. 58 коп. та виходив з того, що між сторонами склалися правовідносини, які регулюються ст.ст.1046, 1049 625 ЦК України. Отримавши 23 серпня 2013 року від позивача позику у розмірі 100 000,00 грн., що еквівалентно 12 500 доларів США, зобов'язання відповідачем не виконано, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 3 % річних від суми боргу - 100 000 грн., за період з 24 серпня 2014 року по 22 вересня 2016 року, у розмірі 6 246, 58 грн. (100 000х3/100/365х760).

Згідно з ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги, про те, що сторони договору позики не встановили в договорі положень щодо порядку обрахунку гривневого еквіваленту суми позики визначеної в доларах США, не визначили еквівалент суми позики в іноземній валюті станом на дату передачі суми позики та не встановили в договорі зобов'язання відповідача повернути суму позики з урахуванням зміни курсу української гривні до долара США.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом першої інстанції вірно обраховано суму заборгованості, а також 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 24 серпня 2014 року по дату подання позову.

Доводи, відносно того, що відповідач намагалася повернути частково заборгованість ще до того як позивач пред'явив даний позов до суду, зокрема 16 вересня 2016 року, однак останній відмовився отримувати кошти, колегія суддів відхиляє, оскільки умовами договору не передбачено погашення заборгованості частками.

Належних та допустимих доказів про виконання зобов'язання за договором позики, відповідачем не надано, факт прострочення виконання зобов'язання не спростовано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, які є підставою для безумовного скасування судового рішення.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі, відсутність підстав до його скасування та залишення без задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст., 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук