Справа № 350/501/18
Провадження № 22-ц/4808/183/18
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта, представників апелянта та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа орган опіки і піклування Рожнятівської РДА про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 31 серпня 2018 року під головуванням судді Пулика М.В., в смт. Рожнятів,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року позивач звернулася в суд з позовом про позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є її онукою, відповідач по справі ОСОБА_4, є її сином, а ОСОБА_3 колишньою невісткою. Відповідачі усунулись від виховання дитини, не забезпечують її достатніми умовами для нормального проживання і розвитку, життям дитини не цікавляться і не беруть участь у вихованні та її утриманні, а займається цим вона. При сприянні служби у справах дітей Рожнятівської РДА оформлено соціальну допомогу для сім'ї, дитину було направлено до спеціалізованого закладу в смт. Перегінське Рожнятівського району.

Оскільки, відповідачі не займаються вихованням дитини, а саме вона утримує та виховує малолітню ОСОБА_5, тому вважає, що відповідачів необхідно позбавити батьківських прав, а її визнати опікуном.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 31 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно своєї дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_3 відмовлено. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність зміни свого ставлення до обов'язку по вихованню дочки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, оскільки не представлено доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми обов'язками.

Суд не врахував, що відповідач ОСОБА_3 знаходиться на обліку служби у справах дітей, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. Ухилення її від виконання батьківських обов'язків підтверджується актами обстеження умов проживання, складеними під час інспектування соціальними службами, з яких вбачається, що вона веде аморальний спосіб життя, вихованням дитини не займається, умов для проживання дитини немає. Тому, висновок суду першої інстанції, що органом опіки та піклування належним чином не проводилось обстеження умов проживання дитини є помилковим.

Крім цього, згідно листів начальника Рожнятівського відділення поліції вбачається, що впродовж 2018 року відповідач ОСОБА_3 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема за невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов'язків щодо виховання дітей, розпивання, пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п'яному вигляді, вчинення насильства в сім'ї, невиконання захисного припису або не проходження колекційної програми.

Комісія з питань захисту прав дитини Рожнятівської РДА прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав обох відповідачів відносно малолітньої ОСОБА_5, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано.

Суд першої інстанції не взяв до уваги також і той факт, що у відповідача ОСОБА_3 померла дочка ОСОБА_6, проживаючи з нею в антисанітарних умовах і щоб зберегти життя онучці ОСОБА_5, у вересні 2016 року її влаштовано у спеціальну школу-інтернат.

Апелянт зазначає, що після звернення із заявою до органу опіки і піклування щодо виховання онучки, наказом начальника служби у справах дітей тимчасово влаштовано малолітню ОСОБА_5 у її сім'ю. Дитина постійно проживає з нею, на даний час пішла у перший клас, її вихованням займається виключно вона, а син та колишня невістка не цікавляться життям дитини та її вихованням. Крім цього дитина не бажає залишатися з мамою. Просила апеляційну скаргу задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника служби у справах дітей, яка визнала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно своєї дитини ОСОБА_5, з врахуванням того, що він не заперечив проти позбавлення його батьківських прав, та з аналізу доказів, що він не цікавиться своєю дитиною, та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно своєї дитини ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки матері дитини та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками щодо дочки ОСОБА_5. При цьому суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і хоча відповідач ОСОБА_3 не прикладає всіх зусиль для надання дитині належного виховання, однак просить не позбавляти її батьківських прав та обіцяє змінити своє ставлення до виховання дитини.

Рішення суду оскаржується апелянтом тільки в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним та не обґрунтованим.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва народження дитини (а.с.6) та копією рішення Рожнятівського районного суду (а.с.10), відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач ОСОБА_2 є бабусею дитини, яка звернулася до комісії у справах дітей з наміром призначити її опікуном над дитиною і повідомила, що хоче забрати ОСОБА_5 на проживання у свій будинок у с. Спас Рожнятівського району, дбати про її життя та здоров'я, створити необхідні умови для розвитку дитини.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської райдержадміністрації № 174/04-13 від 18 квітня 2018 року позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_5 є в інтересах дитини, оскільки батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після неодноразових бесід щодо необхідності належного виконання ними батьківських обов'язків свою негативну поведінку не змінили. Відповідачі усунулися від виховання дитини, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають алкоголем, не забезпечують доньку умовами для нормального проживання та розвитку. Бабуся має намір проживати з дитиною у с. Спас та опікуватися нею, створивши необхідні умови для розвитку дитини. Малолітня ОСОБА_5 не заперечує проти проживання з бабусею ( а.с.21).

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зі змісту характеристики за місцем проживання ОСОБА_3 від 19 квітня 2018 року вбачається, що вона недостатньо приділяє уваги вихованню доньки, а також мали місце випадки короткочасного залишення нею місця проживання (а.с.38).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача вбачається, що вона проживає з матір'ю, яка є інвалідом І групи та дочкою і умови проживання є задовільними. У господарстві нічого не утримується (а.с.39).

У матеріалах справи містяться акти обстеження житлово-побутових умов дитини ОСОБА_5 у селі В.Струтинь Рожнятівського району за місцем проживання дитини від 31.01.2018р. та 12.03.2018 р. з яких вбачається, що умов для проживання дитини немає. Матір попереджено про недопустимість аморальної поведінки і обраного нею способу життя. Батьки злісно ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, що негативно впливає на фізичний та психологічний стан дитини і несе загрозу її здоров'ю (а.с. 27,28).

Відповідно до листа Рожнятівського відділення поліції (а.с.56) ОСОБА_3 у 2018 році неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності, зокрема: за невиконання обов'язків щодо виховання дітей (ч. 1,2 ст. 184 КУпАП), за розпивання спиртних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п'яному стані (ч.1,2 ст. 178 КУпАП), за вчинення насильства у сім'ї, невиконання захисного припису або не проходження корекційної програми (ч.1 ст. 173-2 КУпАП).

Рожнятівською районною державною адміністрацією надано апеляційному суду звернення про те, що до соціальних служб впродовж вересня-листопада 2018 року, тобто після винесення районним судом рішення у даній справі, поступали неодноразові скарги від сусідів про п'янки та дебоші ОСОБА_3 і про те, що остання не змінила свого ставлення до виховання доньки, яка бродягувала та не ночувала вдома через протиправну поведінку матері та батька.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої дочки є в повній мірі обґрунтованими і достатніми для того, щоб зробити висновок про позбавлення матері батьківських прав щодо малолітньої дочки. У діях не тільки батька ОСОБА_4, але і у діях матері є винна поведінка в ухиленні від виховання дитини ОСОБА_5 та свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов'язками.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, не є обґрунтованим і не відповідає фактичним обставинам справи.

Оцінюючи зібрані докази в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 постановлене з порушенням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід скасувати і постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову, позбавивши батьківських прав ОСОБА_3 В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 31 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, жительку АДРЕСА_1 відносно її дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк