РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/856/17

15 лютого 2018 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача не з'явився

представника позивача ОСОБА_1

відповідача не з'явився

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3 не з'явився

представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4

третьої особи ТДВ "Страхове товариство "Глобус" не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/856/17 за позовом ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, страхова компанія Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Глобус", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Костопільським районним судом Рівненської області розглядається цивільна справа №564/856/17 за позовом ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, страхова компанія Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заявлений позов обґрунтовано тим, що в наслідок вчинення ОСОБА_3, який був найманим працівником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта віднесені до середнього ступеня тяжкості, змушена була проходити стаціонарне лікування у травматологічному відділенні Костопільської ЦРЛ, а також в обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології Рівненської обласної клінічної лікарні, де перенесла складну операцію по тотальному гібридному ендопротезуванню лівого кульшового суглобу протезом "Aesculap". Витрати позивача на лікування становлять 75804,03 грн. Грошовий еквівалент завданої моральної шкоди позивачем оцінено в розмірі 50000 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд цивільний позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позов в частині стягнення 475 грн. комісії банку за перерахування 47500 грн. вартості суглобу. Також просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди в зв'язку із несплатою судового збору за вказану позовну вимогу. Просив суд врахувати наявність вини у потерпілої у завданій шкоді та відповідно до статті 1193 Цивільного кодексу України зменшити суму збитків, яка підлягає до відшкодування. Також просив врахувати скрутний майновий стан відповідача.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Поставив під сумнів необхідність проведення оперативного втручання під час лікування позивача.

Третя особа, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус", не забезпечила явку представника в судове засідання. Товариством подано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року по справі №564/856/17 визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Відповідно до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов'язки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 75 804 грн. у відшкодування понесеної матеріальної шкоди та 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди, всього 100804 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з цивільного відповідача ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати в сумі 1008 (одна тисяча вісім гривень) грн.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15.11.2017 року вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін.

Таким чином, вирок в частині розгляду обвинувального акта в кримінальному провадженні набрав законної сили.

На виконання ухвали Апеляційного суду Рівненської області, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 28.11.2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 та страхову компанію Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Глобус".

15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10. 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 26.12.2017 року ухвалено розглядати цивільний позов ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - страхова компанія Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Глобус", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розглядати у загальному позовному провадженні.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Позивач, ОСОБА_5, не зверталась до суду із заявою про залучення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" до участі у справі в якості співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 23-27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована, витрати на лікування в межах ліміту відповідальності за виключенням франшизи відшкодовує страховик.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4751890, автомобіль "MERCEDES BENZ 611 ID", р.н.з. ВК 0719 АА, який належить ОСОБА_6, було застраховано в ТзДВ "Страхове товариство "Глобус" на строк з 03 вересня 2016 року по 02 вересня 2017 року.

У п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року зазначено, що з урахуванням змісту статті 979ЦК та статті 16 Закону України від 07 березня 1996 року "Про страхування", у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

У відповідності до ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у виді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 зазначеного Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Із пояснень представника позивача, представника відповідача, цивільного позову, заперечень до апеляційної скарги, письмових пояснень третьої особи до позову вбачається, що ні страхувальник ФОП ОСОБА_6, а ні потерпіла особа ОСОБА_5 до ТДВ "СТДВ "Глобус" із заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування не звертались, жодних документів до ТДВ "СТДВ "Глобус" не подавали.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у ТДВ "СТДВ "Глобус" не настало обов'язку першочергової виплати страхового відшкодування за ФОП ОСОБА_6

Окрім того, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоду).

Таким чином, у суду були відсутні правові підстави для залучення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" до участі у справі в якості співвідповідача чи заміну неналежного відповідача, а також, відсутні підстави для застосування до даних відносин ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.1194 Цивільного кодексу України.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вказаного вироку, судом було встановлено, що ОСОБА_3 29 листопада 2016 року близько 11 год. 20 хв., керуючи маршрутним пасажирським автобусом марки " MERCEDES - BENZ 61 ID" реєстраційний номерний знак BK 0719АА, під час руху на перехресті з вулицею 1-го Травня м.Костопіль здійснюючи маневр повороту ліворуч та виїжджаючи на нерегульований пішохідний перехід, проявив неуважність та не надав перевагу пішоходу ОСОБА_5, яка в цей час перебувала на пішохідному переході та завершувала маневр його переходу. В результаті чого відбувся наїзд передньою лівою боковою частиною кабіни автобуса, у вигляді поштовху, на пішохода ОСОБА_5, яка від контактування із транспортним засобом впала на проїзну частину вулиці 1-го Травня та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої стегнової кістки із зміщенням (підтверджений рентгенологічно), які згідно висновку судово-медичної експертизи № 4 від 30 січня 2017 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії середніх. Саме грубе порушення водієм ОСОБА_3 ОСОБА_7 дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 "Про ОСОБА_7 дорожнього руху", а саме: п.18.1 ОСОБА_7, де зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека - стало прямим причинним звязком між зазначеною подією та наступившими наслідками.

Факт нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості підтверджені висновком судово-медичної експертизи №4 від 30.01.2017 року, а також висновком №24 від 25.04.2017 року комісійної судово-медичної експертизи, яка проведена КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи" РОР, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

В той же час, як було встановлено судом, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "MERCEDES BENZ 611D", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 серії САО 843091 від 04.08.2012 року, яким керував ОСОБА_3, є ОСОБА_6 (33023 АДРЕСА_1).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 згідно ліцензії АД 077030, яка видана 29.10.2012 року, здійснює перевезення пасажирів пасажирськими автобусами, у тому числі автобусом "MERCEDES BENZ 611D", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 по маршруту АС Чайка Рівне м.Костопіль.

ОСОБА_3 є найманим працівником ФОП ОСОБА_6 на підставі Трудового договору від 26.07.2005 року, який є діючим та зареєстрований 27.07.2005 року під №17907 в Рівненському міському центрі зайнятості.

Таким чином, ОСОБА_3 в момент вчинення кримінального правопорушення виконував свої трудові обовязки як водій пасажирського автобуса сполученням АС Чайка Рівне м.Костопіль, що належить на праві власності ОСОБА_6.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013 року не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України.

Згідно приписів ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під час стаціонарного лікування в період з в період з 29.11.2016 року по 05.12.2016 року у травматологічному відділенні Костопільської ЦРЛ, а також з 05.12.2016 року по 23.12.2016 року в обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології Рівненської обласної клінічної лікарні ОСОБА_5 понесла матеріальні витрати на медикаменти, лікування, реабілітацію та фахові консультації лікарів в розмірі 75804,03 гривень, що підтверджується чеками, товарними чеками, накладними, які виписані на ОСОБА_5, та долучені до цивільного позову. Вказана сума була перевірена судом та встановлено, що заявлена сума повністю відповідає долученим доказам.

Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача щодо невизнання 475 грн. комісії сплаченої банку за перерахування 47500 грн. в оплату суглобу, оскільки зазначені витрати були понесені позивачем саме в зв'язку наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, оспорювана сума була правомірно віднесена позивачем до суми завданих збитків.

Також, суд не вбачає підстав для застосування статті 1193 Цивільного кодексу України, оскільки наявність вини у діях позивача (потерпілої) була предметом дослідження у суді при винесенні вироку ухваленого за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000908 від 29 листопада 2016 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, який у вказаній частині залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15.11.2017 року.

Окрім того, позивачем заявлено до відшкодування моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди обґрунтовано фізичним болем та стражданнями, яких зазнала ОСОБА_5 у зв'язку з істотним ушкодженням здоров'я (п.1 ч.2 ст.23 ЦК), оскільки нею перенесено важке лікування враховуючи її вік, оперативне втручання, значний період реабілітації. На даний час, ОСОБА_5 і досі відчуває болі в області кульшового суглобу, тільки починає пересуватися за допомогою підручних засобів; душевними стражданнями пережитими ОСОБА_5 у зв'язку із самим фактом завдання тілесних ушкоджень, які вкрай негативно позначилися на психічному та психологічному стані потерпілої; хвилюваннями у звязку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя; емоційним дискомфортом, повязаним з тим, що потерпілій завдано важкої травми і те, що вона довгий час потребувала стороннього догляду, оскільки постійно була прикута до ліжка.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що з врахуванням вимог розумності і справедливості розмір відшкодування моральної шкоди підлягає визначенню у розмірі 25000 /двадцять п'ять тисяч/ гривень.

При цьому, суд не вбачає за можливе відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку із несплатою позивачем судового збору.

В решті вимог цивільний позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, судом встановлено наявність шкоди, протиправність дій ОСОБА_3, обов'язок відповідача погасити завдану ОСОБА_3 шкоду та причинний зв'язок між протиправними діями ОСОБА_3 та шкодою, завданою позивачу.

Зазначена шкода відповідачем добровільно не відшкодована, докази відшкодування суду не надано, а тому, суд дійшов висновку, що заподіяна шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", станом на 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1600 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.176 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також те, що позивачем при подання позову не було сплачено судового збору за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1078,40 грн. з розрахунку 758,40 грн. за позовну вимогу в частині стягнення матеріальної шкоди, та 320 грн. пропорційно задоволеній позовній вимозі про стягнення завданої моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 142, 176, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, страхова компанія Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Глобус", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (33023, АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН э) 75804 /сімдесят п'ять тисяч вісімсот чотири/ грн. 03 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (33023, АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН э) 25000 /двадцять п'ять тисяч/ гривень у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (33023, АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_3) в дохід держави 1078 /одна тисяча вісім/ гривень 40 коп. судового збору за подання цивільного позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення - 19.02.2018.

СуддяОСОБА_9