ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6746/18
провадження № 2/753/4833/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 (адреса реєстрації та адреса проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (гонорару) за договором про надання правової допомоги,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов 12 квітня 2018 року (який був переданий судді Вовку Є.І. 02 травня 2018 року), в якому зазначено ціну позову - 12500 грн. щодо стягнення вказаної грошової суми на підставі п.2 додаткової угоди №1 від 15.06.2016р., в якому визначено, що при отриманні Виконавцем (позивачем) рішення суду (у вигляді рішення, постанови або ухвали) будь-якої інстанції, що набрало законної сили, про задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо ОСОБА_6 Замовник (відповідач) додатково сплачує Виконавцеві грошові кошти в сумі 12500 грн. протягом 5-ти робочих днів з дня отримання такого рішення.

Вважаю, що вказану заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175 ЦПК України, а саме: на виконання положень п.2) ч.2 ст.175 ЦПК України позивачем зазначено вищевказані дані щодо власної адреси реєстрації та адреси проживання, проте з наявної редакції позову не вбачається належної конкретизації таких даних, а саме щодо зазначення позивачем не конкретного визначення назви вказаної вулиці - Свердлова чи Таврійської (яка у випадку збігу вказаних адрес в одну, вочевидь має лише єдину назву станом на 12 квітня 2018 року), або щодо належної (безумовно зрозумілої) конкретизації щодо визначення двох різних адрес - АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1, у випадку якщо позивач мав на увазі дві різні адреси, а саме - адреси реєстрації та адреси проживання, а отже на думку суду позивач має належним чином виконати положення п.2) ч.2 ст.175 ЦПК України - уточнити вказані дані; п.5) ч.2 ст.175 ЦПК України імперативно передбачено, що позовна заява, зокрема повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, проте позивач посилаючись на необхідність (для виникнення зобов'язання у відповідача щодо сплати вищевказаної суми) настання вищевказаної передумови щодо отримання саме Виконавцем (позивачем) відповідного судового рішення, зазначив в позові, що вказане відповідне судове рішення від 20.04.2017 року отримала 02.06.2017 року саме Замовник (відповідач), а не Виконавець (позивач), не зазначивши обґрунтування власних вимог, в тому числі, в контексті цих обставин, а також позивачем не зазначено і доказів, що підтверджують відповідні обставини (в тому числі, щодо отримання саме Виконавцем (позивачем) відповідного судового рішення); крім того, позивачем не зазначено обґрунтування та доказів щодо дати та факту набрання законної сили вищевказаним відповідним судовим рішенням.

Судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.185 ЦПК України, вважаю, що позовну заяву належить залишити без руху, а позивачу належить надати строк для виконання зазначених вимог.

Враховуючи викладене,

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Залишити без руху позов з наданням заявнику строку для виправлення недоліків - 10 днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя: