Провадження № 22-ц/772/736/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 рокуСправа № 127/19406/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Стадника І.М.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні в м. Вінниці цивільну справу за позовом цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до управління патрульної поліції м. Вінниці про відшкодування майнової і моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області ухвалене суддею Бойком В.М. 06 лютого 2017 року, о 11 год. 37 хв.,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2017 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_3 з позовом до управління патрульної поліції м. Вінниці про відшкодування майнової і моральної шкоди з вимогами стягнути з управління патрульної поліції м. Вінниці на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 1 769,40 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн., а всього 51 769,40 грн., завдану протиправними діями працівників патрульної поліції м. Вінниці.

Позов мотивовано тим, що 13 липня 2016 року поліцейським роти №2 батальйону УПП Мацюком Володимиром складений акт № 3768 огляду та тимчасового затримання належного йому на праві власності легкового автомобіля марки «Черрі- Амулет», державний знак НОМЕР_1 «за порушення правил дорожнього руху ст. 121.», ( за порушення правил стоянки, що робить неможливим рух інших транспортних засобів ), в той час як Правила дорожнього руху не містять статті 121, тому автомобіль незаконно за допомогою евакуатора доставлено на штрафмайданчик по вулиці Ботанічна, 28 ( Генерала Аребея,17.).

Відповідач своїми протиправними діями, порушив ЗУ «Про національну поліцію» під час виконання своїх обов'язків. Оскільки, тимчасове затримання транспортного засобу дозволяється за наявності наступних обставин,- це порушення правил зупинки, стоянки, що створює перешкоди дорожньому руху, загрозу безпеці руху або суттєво перешкоджає дорожньому руху, - відповідач не врахував, що автомобіль знаходився не на проїзній частині, а біля під'їзду його будинку по АДРЕСА_1. Проте, в акті відповідач навмисно вказав зовсім іншу адресу,- АДРЕСА_2.

При здійсненні своїх незаконних дій відповідачем про тимчасове затримання автомобіля в порушення цієї статті не був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Крім цього, розміщення його автомобіля не перешкоджало дорожньому руху на прибудинковій території і його заборонено доставляти для зберігання на штраф майданчик.

При евакуації його автомобіля відповідач порушив його права як власника автомобіля та конституційні права і свободи громадянина, враховуючи те, що він є інвалідом 2-ї групи по хворобі серця.

Внаслідок протиправних дій відповідача його стан здоров'я погіршився, тому він викликав швидку та потребував медичної допомоги, про що повідомив поліцейських. Замість того, щоб йому допомогти, відповідач позбавив права користуватись власністю, евакувавши протиправно автомобіль та склав протокол, про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду від 10 жовтня 2016 року його визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Дана постанова переглядалась в апеляційному порядку за наслідками розгляду скасована, та закрито провадження в справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що між противоправною поведінкою відповідача та завданою йому матеріальною і моральною шкодою є причинний зв'язок, що є обов'язковою умовою відповідальності Управління патрульної поліції у м. Вінниці оскільки, внаслідок тимчасового затримання автомобіля марки «Черрі- Амулет», державний знак НОМЕР_1, ним за послугу в зберіганні автомобіля на штраф-майданчику сплачено 1032 грн., за послуги евакуатора 720 грн., 17,40 грн. комісії банку, всього 1 769,40 грн., таким чином, незаконними діями відповідача йому завдано майнову шкоду в розмірі 1 769,40 грн. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 50 000 грн., оскільки вона виражалась в емоційних та душевних стражданнях, що негативно позначилось на його психічному стані, загострилась хвороба серця, протиправні дії відповідача порушили звичний життєвий уклад, виникла необхідність для захисту своїх прав в суді.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області 06 лютого 2018 року, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Апеляційного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року як належний доказ, який підтверджує протиправність дій працівників УПП у Вінницькій області.

Вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів того, що між протиправними діями поліцейський УПП м. Вінниці та заподіяною позивачу матеріальною та моральною шкодою є причинний зв'язок.

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не залучив в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

27 березня 2018 року на адресу Апеляційного суду Вінницької області надійшов відзив представника відповідача Цубера М.М. на апеляційну скаргу, однак вказаний відзив не може бути прийнятим до уваги у зв'язку з тим, що в порушення ч.4 ст. 360 ЦПК України він не був направлений всім учасникам справи.

У відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх вимог, в тому числі доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку стосовно того, що саме протиправними діями відповідача йому спричинено понесення шкоди, доводи позивача грунтуються на припущеннях.

Також, підставою для відмови в задоволенні позову було те, що позивачем не зазначено стороною по справі Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області так як позовні вимоги ним ставились саме про стягнення грошових коштів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Зі змісту вказаних норм слідує, що умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Виходячи з положень ст. ст. 15, 16 ЦПК України та ст. 17 КУпАП вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів.

Встановлено, що 13 липня 2016 року інспектором роти №2 батальйону УПП Мацюком Володимиром складений акт № 3768 огляду та тимчасового затримання належного позивачу на праві власності легкового автомобіля марки «Черрі- Амулет», державний знак НОМЕР_1 «за порушення правил дорожнього руху ст. 121.» (порушення правил стоянки, що робить неможливим рух інших транспортних засобів ) ( а.с. 5).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Дана постанова переглядалась в апеляційному порядку за наслідками розгляду постанова суду першої інстанції була скасована, а провадження у даній справі закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення ( а.с. 6-8).

Відповідно до квитанцій Вінницького відділення ПАТ «Мегабанк» №17_5, №19_5 від 21 липня 2016 року позивачем були оплачені послуги зберігання автомобіля на штраф-майданчику в сумі 1032 грн., та послуги евакуатора - 720 грн., 17,40 грн. комісії банку, всього - 1 769,40 грн. (а.с.30).

ОСОБА_3 вважає, що внаслідок закриття провадження у справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідача безпідставно евакуював належний йому транспортний засіб на штрафмайданчик, внаслідок чого йому було спричинено моральну та матеріальну шкоду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки транспортний засіб був припаркований з порушенням правил стоянки, а не внаслідок того, що водій ОСОБА_3 знаходився з ознаками алкогольного сп'яніння.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач звертався з вимогою про визнання неправомірними дій працівника Управління патрульної поліції в м. Вінниці і відповідно судом така скарга розглядалась.

За таких обставин та враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірності дій службових осіб органу державної влади, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Не заслуговують на увагу і доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно з власної ініціативи не залучив в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, оскільки відповідно до ст. 51 ЦПК України суд не наділений таким правом, залучення у справі співвідповідача здійснюється виключно за клопотанням позивача.

Крім того, саме по собі скасування постанови про адміністративне правопорушення не дає підстав вважати, що дії працівника Управління патрульної поліції в м. Вінниці є неправомірними.

Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені. Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Керуючись ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Голота Л.О.

/підпис/ Стадник І.М.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.