Справа № 211/4581/17
Провадження № 2/211/389/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Шульги Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру та укладення договорів про надання послуг, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» (далі- ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР») про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру та укладення договорів про надання послуг, вказавши, що є власницею частини квартири АДРЕСА_1. Разом з нею у вказаній квартирі проживають її сини, відповідачі по справі, які є співвласниками квартири, однак не оплачують витрати на комунальні послуги та не беруть участі в утриманні квартири, весь тягар по оплаті лягає на неї, хоча її дохід складає лише пенсія у розмірі 1115 грн. 20 коп. Просить суд зобов'язати ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) між співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до частки кожного власника у праві власності на квартиру, а також заключити з кожним власником протягом 10 днів з набуття рішення суду законної сили окремий договір про надання послуг.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 29 листопада клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано з КП ДОР "Криворізьке БТІ" інформаційну довідку щодо власників квартири за адресою: АДРЕСА_1 та розмір їх частки у праві власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, на задоволенні позову наполягали з підстав, викладених в ньому, просять розділити особові рахунки відповідно до ідеальних часток в квартирі, зазначивши, що порядок користування квартирою не визначений, відповідачі в квартирі не проживають.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, відзиву не подали.

Представник ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» Шульга Д.В. позов не визнала з підстав, викладених у запереченнях, в обґрунтування яких зазначено, що відповідно до абз. 9 п.10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 р. № 572, за умови відсутності по квартирного (по кімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних послуг плата розподіляється за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, який користується власник, співвласник, наймач (орендар), тому при розподілі особового рахунку важливо визначитися з порядком користування житлом (кому і яка кімната буде належати), оскільки розділити особовий рахунок та укласти договір є можливим лише після розв'язання спору про визначення порядку користування квартирою

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

За частинами 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено судом, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на праві спільної часткової приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 74,7 кв.м. житловою площею 42,1 кв.м.: ОСОБА_4 1/2 частка квартири, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 1/4 частці квартири.

Згідно відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ухвалу суду від 29.11.2017 р., інформація надається лише станом на 31.12.2012 р. у вигляді архівної довідки, оскільки матеріали зберігаються на паперових носіях.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями ст. 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями ст. 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб тощо.

Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Правовідносини з обслуговування будинку, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями та пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (далі Правила № 572) передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Так, згідно вищезазначеного пункту Правил № 572, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06 2004 року, зі змінами та доповненнями, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та ін.

Вищенаведене свідчить про те, що первісне значення у врегулюванні відносин між користувачами послуг та їх надавачами має домовленість. Очевидно, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. У той же час, при виникненні спірної ситуації, наприклад незгоди надавача послуг за зверненням користувача щодо зміни такої домовленості, що унеможливлює користування житлово-комунальними послугами у спосіб, бажаний користувачем, такий спір може вирішити суд.

Так, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до відповідних комунальних підприємств із заявами про розділ особового рахунку між співвласниками квартири, а також відмови вказаних організацій у цьому. Частки сторін у спірній квартирі в натурі не виділені, окремі прилади обліку споживання газу, електричної енергії та водопостачання не встановлені. Відтак позивач, який звернувся до суду з метою упорядкування своїх обов'язків зі сплати комунальних платежів, має звернутися до відповідних комунальних підприємств з цього питання і тільки у разі виникнення спору подавати позов про захист споживчих прав.

Крім того, згідно пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику за позовами про захист приватної власності», роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно пункту 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, можливо лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім'я. Так, при поділі обов'язково повинен враховуватися порядок користування квартирою (житловим будинком), коли однією частиною житлоплощі (коридором, санвузлом, ванною, кухнею тощо) користуються всі мешканці, а інша (житлові кімнати) ділиться на всіх порівну. При подачі позовної заяви, питання про необхідність поділу особових рахунків, має бути поставлено чітко і коректно. Важливо визначитися з порядком користування житлом (кому і яка кімната буде належати). Варто врахувати, що після поділу житлові умови членів сім'ї не повинні погіршитися. Після винесення позитивного рішення про поділ особового рахунку, квартира або будинок, залишається у загальному користуванні, але кожен власник стає власником своєї частини житла та здійснює оплату за неї, тобто одна частина квартири (кімнати) виділяється в окреме користування, а друга - в загальне. Якщо квартира занадто маленька, то для чіткого визначення порядку користування може проводитися будівельна експертиза.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, позивачем та її представником в обґрунтування заявлених вимог не зазначено жодної з перерахованих вимог (встановлення порядку користування квартирою, тощо) та не надано доказів на обґрунтування заявлених вимог, тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 321, 358, 364 ЦК України, ст.41 Конституції України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.03.2018.

Суддя Д.М.Ніколенко