Справа № 185/5164/17
Провадження № 2/185/277/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

прокурора: Комарова М.Д.,

представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки, в якій просив витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30.07.2013 року державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 на підставі Державного акту ДП № 004714, виданого 26.03.1997 року Привовчанською сільською ради Павлоградського району, зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_1. Однак, як встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000298 від 16.03.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 внесено недостовірні відомості про передачу в приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,22 га на підставі договору купівлі-продажу № 1132 від 07.06.1995 року, а також про підписання головою Привовчанської сільської ради народних депутатів ОСОБА_7 вказаного державного акту, про що був складений обвинувальний акт та направлений до Васильківського районного суду Дніпропетровської області. Тому, вважає, що зазначений державний акт є нікчемним. У подальшому між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 31.07.2013 року був укладений договір обміну земельних ділянок, який був посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим номером 1229, відповідно до якого власником спірної земельної ділянки став ОСОБА_5 Останній, у свою чергу, продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 14.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1033.

Прокурор у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах і доводах викладених у позові, письмових поясненнях та просив його задовольнити.

Представник позивача Дніпропетровської обласної державної адміністрації відповідно до наданих письмових пояснень також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити у повному обсязі на підставах та доводах викладених у письмових запереченнях на позов.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідно до наданих письмових пояснень, також просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просили розглядати справу без їх участі.

Представник третьої особи ДП "Павлоградське лісове господарство" у судове засідання не з'явився, відповідно до наданої заяви просив розглядати справу без його участі.

Суд, вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року, належала земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради по АДРЕСА_1, про що зроблений відповідний запис за № 354 (надалі державний акт).

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000298 від 16.03.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України ОСОБА_4 відшукала невстановлену під час досудового розслідування особу, яку за невстановлених обставин невстановленим способом схилила до підроблення державного акту та придбала шляхом обману право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради по АДРЕСА_1, шляхом реєстрації 30.07.2013 року у державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, з присвоєнням кадастрового номеру НОМЕР_1.

У судовому засіданні не заперечувався учасниками процесу той факт, що розгляд вищезазначеного кримінального провадження у Васильківському районному суді Дніпропетровської області на даний час триває.

Судом також встановлено, що спірна земельна ділянка вибула із володіння ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відповідно до укладеного договору обміну земельних ділянок від 31.07.2013 року, який був посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим номером 1229. Останній, у свою чергу, продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 14.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1033.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд.

У ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на зазначене право власності є абсолютним.

Одним із засобів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позивачем не було доведено належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, що державний акт є підробленим документом та таким, що не створює правових наслідків для права володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою, та, як наслідок, незаконне володіння відповідачем спірної земельної ділянки, з можливістю витребування цього майна із його володіння.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

Кожна сторона в цивільному процесі повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене вважаю, що у задоволенні позовних вимог прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко