АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 682/1547/17
Провадження № 22-ц/792/76/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участі учасників справи: апелянта ОСОБА_4, його адвоката ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 його представника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року (суддя Зеленська В.І.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду із вказаним позов зазначав, що 16 жовтня 2015 року ОСОБА_7 незаконно заволодів ключами та документами на його автомобіль Skoda Oktavia Tour, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, а 22 жовтня 2016 року незаконно заволодів цим автомобілем, після чого спричинив транспортному засобу механічних пошкоджень.

У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 майнову шкоду, заподіяну внаслідок неправомірних дій його сина ОСОБА_7, в розмірі 44879,34 грн., вартість проведення експертного товарознавчого дослідження в розмірі 1100 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що суд не врахував, що безпосередній заподіювач шкоди в момент вчинення суспільно небезпечного діяння перебував у неосудному стані в зв'язку з психічним захворюванням, тому на підставі ч. 2 ст. 1186 ЦК України відповідальність за заподіяну йому моральну та майнову шкоду повинен нести батько винуватця, відповідач ОСОБА_6

Апелянт вказує, що не може бути достатнім доказом місця проживання ухвала слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та заборони залишати житло, оскільки зазначені обставини не пов'язують будь-які поняття місця проживання фізичної особи.

Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_7 на час вчинення протиправного діяння було зареєстровано за тією ж адресою, що і місце проживання його батька, ОСОБА_6, що також було залишено судом поза увагою.

В заперечені на апеляційну скаргу відповідач просить скаргу залишити без задоволення і зазначає, що він не проживав з сином, не знав, що він хворіє, що вчиняє злочини і не міг їм запобігти.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в межах кримінального провадження № 0000490 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 04 травня 2017 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом у зв'язку з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України (а. с.3-6).

Ухвалою суду встановлено, що в момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 визнаний потерпілим.

Відповідно до вказаної ухвали суду, 16 жовтня 2015 року ОСОБА_7 незаконно заволодів ключами і документами на автомобіль НОМЕР_2, а 22 жовтня 2016 року незаконно заволодів вказаним автомобілем та пошкодив його. Внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_6 ОСОБА_4 заподіяна майнова шкода в сумі 44879,34 грн.

Відповідно до повідомлення Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 с. Скаржинці, Ярмолинецького району від 21.06.2017 р № 1854 до ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано примусові заходи медичного характеру у відділенні із посиленим наглядом (а. с. 28).

ОСОБА_7 є сином ОСОБА_6, що підтверджується актовим записом про народження № 16 від 19 січня 1968 року (а. с. 70).

Відповідно до повідомлення КЗ "Острозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель АДРЕСА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 13 по 17 червня 2017 року з діагнозом - біполярний афективний розлад, поточний епізод манії (а. с. 75).

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою АДРЕСА_5 (а. с. 41).

З Акту квартального комітету № ІІ від 4 липня 2017 р № 66 вбачається, що ОСОБА_7 з 2014 року по 2017 рік по вул. АДРЕСА_7 не проживав, а проживав за адресою АДРЕСА_6 (а. с. 24).

29 жовтня 1998 року ОСОБА_7 купив квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 78).

З заочного рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_7 з 02 вересня 1989 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 15 липня 2016 року шлюб розірвано. Цим же рішенням в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визначено за ОСОБА_7 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 76).

Відповідно до ухвали слідчого судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000490 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонено йому залишати житло за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 73-74).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_7, не знав про психічне захворювання сина, оскільки тривалий час не проживав з ним спільно, тому не може нести майнову відповідальність за протиправні дії повнолітнього сина.

З таким висновком Апеляційний суд погоджується.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 статті 1186 ЦК України передбачено, що якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми ,якщо вони проживали разом з цією особою знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоди.

Правила даної норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати дані особи на момент завдання шкоди: бути повнолітніми; проживати разом з цією особою; батьки повинні знати про психічний розлад або недоумство особи, можливості вживати заходи щодо запобігання шкоди, а також не скасовують вимог щодо наявності протиправних дій заподіювача шкоди та зв'язку вказаних дій зі спричиненою шкодою.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта про те, що не може бути достатнім доказом місця проживання ухвала слідчого судді щодо обрання запобіжного захожу у вигляді домашнього арешту та заборони залишати житло, оскільки зазначені обставини не пов'язують будь-які поняття місця проживання фізичної особи.

Зазначене посилання не доводить, що відповідач знав про захворювання заподіювача шкоди та не вжив заходів щодо її запобігання.

Доводи апелянта, що безпосередній заподіювач шкоди в момент вчинення суспільно небезпечного діяння перебував у неосудному стані в зв'язку з психічним захворюванням, тому на підставі ч. 2 ст. 1186 ЦК України відповідальність за заподіяну йому моральну та майнову шкоду повинен нести батько винуватця - відповідач ОСОБА_6, є необґрунтованими. Хоч відповідач і є рідним батьком заподіювача шкоди, проте встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вони тривалий час проживали окремо, за різними адресами і батько не знав, що син хворіє психічними захворюваннями.

Доказів, що ОСОБА_7 перебував на лікуванні у зв'язку з психічними захворюваннями, матеріали справи не містять. Також, відсутні дані про те, що батько знав про хворобу сина.

За таких обставин, слід визнати обґрунтованим висновок суду про те, що оскільки відповідач з сином проживали окремо один від одного, про психічне захворювання сина, яким він хворів на час вчинення протиправного діяння щодо позивача, відповідачеві нічого відомо не було, тому останній в силу ч. 2 ст. 1186 ЦК України не повинен нести відповідальність за протиправні дії свого сина, які призвели до порушення прав позивача ОСОБА_4

Та обставина, що місце проживання ОСОБА_6 на час вчинення протиправного діяння було зареєстровано за тією ж адресою, що і місце проживання його батька ОСОБА_6, не спростовує висновків суду щодо їх фактичного окремого проживання.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2018 року.

Судді: /підписи/ А.В. Купельський

Л.М. Грох

А.М. Костенко

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський