Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 727/2825/16-ц

провадження № 61-27877 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - виконавчий комітет Чернівецької міської ради;

третя особа - ОСОБА_6;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі судді Смотрицького В. Г. від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б., від 23 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Чернівецької міської ради (далі - ВК Чернівецької міської ради) третя особа - ОСОБА_6, про скасування рішення міської ради.

Позовна заява мотивована тим, що 13 жовтня 2015 року ВК Чернівецької міської ради було прийнято рішення № 563/20, яким визнано ОСОБА_6 власником житлового будинку, загальною площею 333,4 кв. м, на земельній ділянці, площею 0,0268 га по АДРЕСА_1, і присвоїв цьому будинку АДРЕСА_2).

Вважала що вказане рішення міської ради є незаконним, оскільки воно суперечить судовим рішенням, які набрали законної сили.

Вказувала, що з 2011 року між нею та ОСОБА_6 існує спір з приводу земельних ділянок та нерухомості. Забудовником спірного житлового будинку є вона, так як нею розроблявся робочий проект на будинок і саме їй надавалися всі необхідні дозволи на будівництво будинку. Спірний будинок побудований частково на земельній ділянці, площею 0,0258 га, яку вона продала, і частково на земельній ділянці, що була в її постійному користуванні. Проте, в оспорюваному рішенні виконавчого комітету зазначена лише земельна ділянка, площею 0,0268 га. Державний акт на зазначену у рішенні ради земельну ділянку ОСОБА_6 отримав 16 квітня 2008 року. До вказаної дати будинок уже був зведений з оформленими на її ім'я документами, підключений до енергоносіїв і знаходився на її земельних ділянках.

Рішення ВК Чернівецької міської ради № 563/20 від 13 жовтня 2015 року є незаконним, оскільки саме це рішення надало ОСОБА_6 можливість отримати у подальшому свідоцтво про право власності на її нерухоме майно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд скасувати пункт 1.19 рішення ВК Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2015 року № 563/20 про присвоєння поштової адреси АДРЕСА_2) житловому будинку літ. А загальною площею 333,4 кв. м та земельній ділянціплощею 0,0268 га, власником яких на праві власності є ОСОБА_6, у зв'язку із прийняттям до експлуатації та впорядкуванням поштової адреси.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачка не довела, а судом не встановлено підстав для визнання незаконним та скасування рішення ВК Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2015 року № 563/20, яким присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 житловому будинку літ. А загальною площею 333,40 кв. м, вигрібній ямі І, огорожі № 1 та земельній ділянці площею 0,0268, власником яких є ОСОБА_6, у зв'язку із прийняттям до експлуатації та впорядкуванням поштової адреси.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що однією із підстав для прийняття оспорюваного рішення ВК Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2015 року № 563/20 про присвоєння поштової адреси житловому будинку, який належить на праві власності ОСОБА_6, стала декларація про готовність об'єкта до експлуатації, правомірність якої підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили. У зв'язку з цим висновок районного суду про законність прийняття оспорюваного рішення ВК Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2015 року № 563/20 відповідає вимогам закону та обставинам справи, а доводи позивачки в основному зводяться до оспорення права власності на спірний житловий будинок, що не є предметом судового спору у цій справі.

У касаційній скарзі, поданій у вересня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належним чином не дослідили усіх обставин справи. ВК Чернівецької міської ради не мав права розглядати звернення ОСОБА_6 щодо присвоєння спірному будинку поштової адреси, оскільки надавати поштові адреси об'єктам, котрі відносяться до категорії самочинного будівництва, заборонено. При цьому у 2008 році вона уже зверталася з аналогічним зверненням до органу місцевого самоврядування і їй щодо вирішення цього питання було відмовлено. Крім того, ОСОБА_6 не є власником спірного житлового будинку, так як його уявне право власності на нього було тричі скасовано рішеннями судів різних інстанцій. Також суди не дослідили та не врахували її доводів про те, що саме вона здійснювала будівництво спірного будинку, так як на її ім'я було отримано дозвільну та проектну документацію щодо будівництва будинку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що із рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року, та рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 березня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня 2017 року, слідує, що 11 вересня 2015 року управлінням архітектурно-будівельної інспекції Чернівецької області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта по АДРЕСА_2 до експлуатації. Вказані дії управління державної архітектурно-будівельної інспекції є правомірними та підстав для скасування реєстрації такої декларації відсутні (а. с. 168-170, 176-178, 194-197).

Зазначеними рішеннями також встановлено, що ОСОБА_4 не є власником чи користувачем земельних ділянок, на яких побудований житловий будинок під літ. А по АДРЕСА_2 та не здійснювала будівництво цього будинку.

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оспорюваним рішенням ВК Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2015 року № 563/20 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 житловому будинку літ. А загальною площею 333,40 кв. м, вигрібній ямі І, огорожі № 1 та земельній ділянці площею 0,0268, власником яких є ОСОБА_6, у зв'язку із прийняттям до експлуатації та впорядкуванням поштової адреси (а. с. 6).

Прийняття зазначеного рішення ВК Чернівецької міської ради було здійснено на підставі поданих ОСОБА_6 декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 вересня 2015 року, державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 квітня 2008 року та листа Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації від 29 вересня 2015 року №1310.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про те, що позивачка не довела, а судом не встановлено підстав для визнання незаконним та скасування рішення ВК Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2015 року № 563/20, яким присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_2 житловому будинку, що належить на праві власності ОСОБА_6, так як зазначене рішення виконавчого комітету було прийнято на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 вересня 2015 року, правомірність якої підтверджена преюдиційними судовими рішеннями. При цьому є вірний висновок апеляційного суду про те, що доводи позивачки в основному зводяться до оспорення права власності на спірний житловий будинок, що не є предметом судового спору у цій справі.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк