У Х В А Л А

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 357/17778/15-ц

провадження № 61-5819зп18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, додаткової угоди до договору та договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

14 вересня 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд рішення суду касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 207 ЦК України.

ОСОБА_4 також подала клопотання, у якому просить поновити строк подання заяви про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції.

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ОСОБА_4 пропущено строк подання заяви про перегляд, тому заявник порушує питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску, саме з тих підстав, що оскаржуване рішення суду касаційної інстанції вона отримала лише 27 січня 2017 року. Крім того, вона вже зверталася до Верховного Суду України, однак помилково надала не той конверт на підтвердження своїх доводів. При повторному зверненні із заявою про перегляд судових рішень ОСОБА_4 надала належний доказ на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд судових рішень підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що підтверджується наявними у заяві доводами.

Перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди, відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, додаткової угоди до договору та договору іпотеки, на підставі поданих доказів, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували вимоги статей 11, частини дев'ятнадцятої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначили, що позичальник був ознайомлений з умовами кредитування та відповідними правилами перед підписанням договору, про що зазначено у самому договорі, а тому дійшли обґрунтованого висновку, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, як на момент його укладення у 2008 році, так і на час укладення додаткової угоди у 2015 році щодо реструктуризації заборгованості, яка підтверджувала волевиявлення сторін, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 18 грудня 2013 року у справі № 6-40942св13 суд касаційної інстанції, розглянувши справу за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що застосовуючи до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності щодо стягнення неустойки, суд апеляційної інстанції на порушення вимог статей 212-214, 303 ЦПК України не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування позовної давності, яка мала бути ним подана до ухвалення рішення місцевого суду. Крім того, суд не звернув уваги, що долучені до матеріалів справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису позичальника, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що саме вказані Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і такі були діючими на час його підпису;

- від 13 листопада 2013 року у справі № 6-38753св13 суд касаційної інстанції, розглянувши справу за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з пропуском загального строку позовної давності, оскільки строк для звернення з вимогою сплинув 20 червня 2011 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом лише 25 квітня 2013 року.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Таким чином, у судових рішеннях, наданих для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Згідно статті 360 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Таким чином, у допуску допровадження справи за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, додаткової угоди до договору та договору іпотеки, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року необхідно відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 355, 356, 360 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк для подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року у справі.

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, додаткової угоди до договору та договору іпотеки, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик