Провадження № 2/219/39/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018р. Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Радченко Л.А.,

за участю секретарів Дубаніної О.В., Лосинської І.М.,

представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 Україна в особі Кабінету Міністрів України ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представників третьої особи Служби безпеки України ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бахмута цивільну справу в режимі відеоконференції за позовом ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_3 Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Служба безпеки України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок проведення АТО,

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звернулись до суду з дійсним позовом який в подальшому неодноразово уточнили та в якому зазначили, що вони є співвласниками будинку № 24 по вул.Молодіжна в с.Серебрянка Бахмутського району Донецької області, в якому постійно проживали.

16 липня 2014 року під час проведення антитерористичної операції, снарядами вищевказаний будинок був пошкоджений, що підтверджується ОСОБА_8 обстеження технічного стану будинку, за яким пошкоджено 20 кв.м шиферної покрівлі, 8 кв.м віконного скла, міжкімнатні двері розміром 1,80м х 0,80м. Крім того, в будинку знаходились та були пошкоджені меблі, побутова техніка, особисті речі, одежа, посуд та інше. Через пошкодження в стінах будинку з,явилися трищіни, внаслідок чого будинок отримав значні пошкодження, але позивачі вимушені проживати у вищевказаному будинку, власними силами приводити його до належного стану, оскільки не мають іншого житла, щоб можно було пережити зимовий період. Позивачі за вказаним фактом руйнування будинку звертались до Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про кримінальне правопорушення. Таким чином, в результаті проведення антитерористичної операції в селі Серебрянка Бахмутського району Донецької області їм було спричинено матеріальну шкоду. Вважають, що провина за спричинення матеріальної шкоди полягає на державі, яка зобов'язана відшкодувати спричинену ним шкоду в повному обсязі відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Позивачі просять стягнути солідарно з ОСОБА_3 Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_13 заподіяну їй матеріальну шкоду у розмірі 31450,00 грн. та на користь ОСОБА_14 заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 31450,00 грн. ( т.4 а.с.68-76).

Ухвалою суду від 02.02.2018р. провадження у справі за дійсним позовом в частині вимог до Антирерористичного центру при Службі безпеки України, Головного управління Національної Гвардії України, Міністерства Внутрішніх справ України, Міністерства оборони України закрито у зв,язку з відмовою сторони позивача від позову в цій частині і прийняття цієї відмови судом ( т.5 а.с.33-32).

В судовому засіданні представники позивачів підтримали уточнену позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній, та просили суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_3 Україна в особі Кабінету Міністрів України підтримали письмові заперечення на позов (т.1 а.с.144-155, т.4 а.с.159-161) та надали пояснення про те, що Кабінет Міністрів України не може бути належним представником держави у цій справі, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів. Крім того, зазначив, що відсутній вирок суду про притягнення до відповідальності винних осіб за вчинення терористичного акту у с.Серебрянка Бахмутського району Донецької області, а відтак і підстав для відшкодування шкоди, завданої злочином, не має, на даний час відсутній будь-який закон чи інший нормативний акт, який регулює порядок відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, не встановлено державний орган, на який покладено обовязок здійснювати таке відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування. Також, зазначили, що розмір шкоди не обґрунтований, акт, на який посилається сторона позивачів, складений не повноважними особами, а представлений звіт не визначає розміру реальних збитків та не може бути прийнятий до уваги, оскільки, складений без огляду пошкодженого майна. Просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення на позов (т.3 а.с.6-10), з яких вбачається, що Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов,язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом. Отже Казначейство не має правових підстав здійснювати відшкодування зазначеної у позовній заяві шкоди. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що руйнування спричинені саме проведенням антитерористичної операції у зазначеному позивачами районі, не визначені особи, якими було завдані зазначені руйнування, не встановлено факту наявності причинно-наслідкового звязку між діями відповідачів та спричиненою позивачам шкодою. Статтею 19 ЗУ « Про боротьбу з тероризмом» не визначено механізму визначення розміру відшкодування, проте, такий механізм визначений Кодексом цивільного захисту України. В матеріалах справи позивачі не зазначають про відмову від прав власності на зруйнований будинок, а недотримання вимог частини 9 статті 86 Кодексу цивільного захисту України унеможливлює застосування інших норм, а саме: забезпечення житлом позивача або виплати грошової компенсації за рахунок держави. Крім того, повноваження щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок проведення антитерористичної операції, покладається на місцеві адміністрації на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей та військово-цивільні адміністрації, оскільки саме вони є розпорядниками бюджетних коштів. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби безпеки України підтримав подані письмові заперечення на позов (т.1 а.с.35-46,96-107, т.2 а.с.91-96,100-106) та додатково зазначив, що позивачами не надано доказів того, хто саме здійснював обстріл в с.Серебрянка 16 липня 2014 року та з якої зброї, також, відсутні правові підстави відшкодування шкоди, завданої злочином, за відсутності вироку суду, спірна подія не кваліфікована як надзвичайна ситуація, порядок відшкодування шкоди, завданої в результаті проведення антитерористичної операції, не затверджений. Просить відмовити в задоволенні позову у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної служби України з надзвичайних ситуацій в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення на позов (т.3 а.с.119-148,169-194, т.4 а.с.9-11), вказавши на те, що ОСОБА_3 служба України з надзвичайних ситуацій жодним чином не порушила права та обовязки позивачів, а докази, на які посилається позивач, не підтверджують факту виникнення надзвичайної ситуації в с.Серебрянка Бахмутського району Донецької області. Зазначив, що у 2014 році доручень Кабінету Міністрів України, а також документів, поданих регіональними та місцевими комісіями з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій щодо попередньої класифікації подій, які сталися 16 липня 2014 року у с.Серебрянка, як надзвичайна ситуація, для підготовки відповідного експертного висновку не надходило, тому відсутні підстави для посилання на Кодекс цивільного захисту України. Крім того, на його думку, позивач не представила доказів для обґрунтування розміру матеріальної шкоди, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши представників позивачів, представників відповідача ОСОБА_3 Україна в особі Кабінету Міністрів України, представника третьої соби Служби безпеки України, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується уточнена позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є співвласниками будинку б/н по вул. Комсомольській (після перейменування Молодіжна), у с.Серебрянка Бахмутського району Донецької області, що підтверджується копією договору дарування жилого будинку від 22.12.2004р. , копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме , копією технічного паспорту на будинок (т.1 а.с.5-9).

Згідно з копією ОСОБА_8 б/н обстеження технічного стану будинку ОСОБА_12 з метою визначення збитків, понесених в результаті надзвичайної ситуації, що склалася 16 липня 2014 року в результаті обстрілу села Серебрянка реактивними снарядами, затвердженого головою Серебрянської сільської ради, в результаті обстеження встановлено, що у будинку по вул.Комсомольській, б/н, пошкоджено 20 кв.м шиферної покрівлі, 8 кв.м віконного скла, міжкімнатні двері розміром 1,80м х 0,80м. (т.1 а.с.10).

Згідно з листом Артемівської райдержадміністрації від 21.09.2017р., ОСОБА_11С та ОСОБА_12, що є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: с.Серебрянка, Бахмутський район, Донецька область, вул.Мололіжна (до перейменування вул..Комсомольська),24, з приводу добровільної пердачі пошкодженого будинку, будівництва або закупівлі квартири (житлового будинку), надання матеріальної допомоги або грошової компенсації за рахунок держави по відновленню пошкодженого будиноку до райдержадміністрації не зверталися (т.4 а.с.18).

Згідно з листом Донецької обласної державної адмінітсраціх Департаменту фінансів від 03.10.2017р., матеріальна допомога ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на відновлення пошкодженого майна, а саме, житлового будинку № 24 по вул..Молодіжна (до перейменування вул.Комсомольська) у с.Серебрянка Бахмутського району Донейцької області, з обласного бюджету не надавалася (т.4 а.с.54).

Відповідно до звіту про визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди ОСОБА_11, ОСОБА_12, співвласникам будинку № 24, що знаходиться за адресою: 84520, Донецька область, Бахмутський район, село Серебрянка, вул.Молодіжна (до перейменування Комсомольська), складеного субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_15 від 23 січня 2017 року, на підставі даних підприємств, що спеціалізуються на виконанні будівельних та ремонтних робіт, ремонт покрівлі, встанволення вікон та дверей становить: роботи з демонтажу вікон дверей 2324,00 грн., вікна та вхідні двері 9649,00 грн., ремонт кровлі 50954,00грн. Відтак розмір збитків, понесених в результаті надзвичайної ситуації, що склалась 16 липня 2014 року в результаті обстрілу села Серебрянка, завданих майну ОСОБА_11, ОСОБА_12, складає 62900,00 грн. з ПДВ (т.1 а.с.200-212). Відповідно до вказаного звіту оцінювач особисто не відвідував і візуально не досліджував об,ект оцінки, а користувався даними, наданими замовником оцінки.

Також, судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Донецькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0003666 від 12 грудня 2016 року за ч.1 ст.258 Кримінального кодексу України, розпочате Бахмутським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за фактом того, що 16 липня 2014 року в результаті проведення антитерористичної операції в с.Серебрянка Бахмутського району Донецької області снарядами пошкоджено, зокрема, майно за адресою: с. Серебрянка, вул. вул.Молодіжна (Комсомольська),24, що належить ОСОБА_11, ОСОБА_1219.12.2016р. матеріали кримінального провадження № 0003666 направлено до Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, для визначення територіальної підслідності, в порядку ст. 216 КПК України. 21.12.2016р. матеріали кримінального провадження № 000366 Артемівською місцевою прокуратурою Донецької області на підставі вимог ст. 216 КПК України направлено для узгодження підслідності начальнику відділу нагляду за додержанням законів органами Служби Безпеки України, державної митної служби та державної прикордонної служби прокуратури Донецької області. 03.01.2017р. прокуратурою Донецької області матеріали кримінального провадження № 0003666, відповідно до ст. 216 КПК України, направлено СВ Управління СБ України в Донецькій області (т.3 а.с.218-222).

Позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 000366, за фактом розвязання та ведення представниками влади Російської Федерації і Збройних Сил Російської Федерації та іншими особами за попередньою змовою групою осіб агресивної війни проти України, що спричинило загибель людей та інші тяжкі наслідки. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Зі змісту ст.76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77,78,79,80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі та їх представники послалися на Закон України «Про боротьбу з тероризмом» та положення ст.1166 ЦК України, як підставу відшкодування заподіяної позивачам матеріальної шкоди, стверджуючи, що така шкода заподіяна внаслідок терористичного акту.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Розглядаючи позовні вимоги позивачів, суд виходить з того, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про боротьбу з тероризмом», матеріальну шкоду було завдано позивачам внаслідок терористичного акту під час проведення антитерористичної операції та відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто покладається на ОСОБА_3.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Проте, в порушення статті 41 Конституції України право приватної власності позивачів порушено, належний їм на праві власності будинок не з їх волі став непридатним для подальшої експлуатації, що підтверджується актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого 16.07.2014 року.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивачі посилались на те, що така шкода завдана їм внаслідок подій, які відбувалися у с. Серебрянка Артемівського (Бахмутського) району Донецької області 16 липня 2014 року, а саме, внаслідок обстрілів на території с. Серебрянка Артемівського району в період проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

Термін «антитерористична операція» визначено в статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року), згідно якої антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону терористична діяльність - це діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об'єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму (у редакції Закону України від 18.05.2010 р. № 2258-VI).

Терористичний акт - це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька область - з 07 квітня 2014 року.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, с. Серебрянка (Серебрянська сільська рада) Донецької області, в якому був розташований будинок позивачів, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції. Центральні органи виконавчої влади беруть участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту, тобто проведення антитерористичної операції за відсутності терористичного акту є неможливим.

Є загальновідомим фактом, що в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-р було затверджено План заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, яким було передбачено, зокрема: забезпечення роботи місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької та Луганської областей, на рівні районів і міст обласного значення Донецької та Луганської областей (виконавці: ОСОБА_3 агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, інші заінтересовані центральні органи виконавчої влади, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування); забезпечення визначення обсягу руйнувань, обстеження несучої здатності будівель, що потребують першочергового відновлення, об'єктів інфраструктури, виготовлення відповідної проектної документації (виконавці: ОСОБА_3 агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, місцеві штаби, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування (за згодою).

На виконання цього розпорядження Кабінету Міністрів головою Донецької обласної державної адміністрації видано розпорядження від 05.01.2015 року № 1 «Про створення штабу з організації відновлення об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області», яким створено штаб з організації відновлення об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області та головам райдержадміністрацій, міським головам було доручено створити та забезпечити роботу місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької області на відповідній території; організувати роботу зі складання переліку пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення на відповідній території та розробки проектно-кошторисної документації, отримання експертних висновків для подання на розгляд штабу.

Стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає наступне стягнення суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, тобто після відшкодування шкоди потерпілому, у разі встановлення осіб, якими заподіяно шкоду, держава може стягнути суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою - ст. 19 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», відповідно до якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особи, переходить право вимоги до винної особи.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України ОСОБА_3 може виступати стороною у цивільному процесі. Проте, ОСОБА_3 є особливим суб'єктом цивільного судочинства, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосуб'єктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави.

Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обов'язків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобов'язані особи.

Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обов'язків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою суб'єкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обов'язки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі в якості відповідача зазначили ОСОБА_3 Україна та відповідно до частини 4 ст. 58 ЦПК України як представника держави - Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) входить до системи органів державної влади України та є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», саме Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції здійснюються організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами.

Враховуючи повноваження Кабінету Міністрів України в системі суб'єктів боротьби з тероризмом (організація боротьби з тероризмом, забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами), суд вважає, що Кабінет Міністрів України як представник держави позивачем визначений правильно.

Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України і саме тому відповідачем у суді від імені держави у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні виступати і представники Державної казначейської служби України.

Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Проте, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Так, у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії", № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ) (п. 26).

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», контроль за діяльністю суб'єктів боротьби з тероризмом здійснюється Президентом України та Кабінетом Міністрів України в порядку, визначеному Конституцією і законами України, тому суд вважає, що належними відповідачами у даній справі повинні виступати ОСОБА_3 Україна в особі Кабінету Міністрів України та ОСОБА_3 казначейська служба України.

Разом з тим, суд вважає, що встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням, руйнуванням, знищенням майна (у тому числі житла) терористичним актом в період проведення антитерористичної операції регулюються, крім ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», також Кодексом цивільного захисту України.

Відповідно до ст. 4 Кодексу цивільного захисту України цивільний захист - це функція держави (саме вона і є відповідачем по справі), спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період.

Згідно пункту 24 ст. 2 Кодексу надзвичайна ситуація - це обстановка на окремій території чи суб'єкті господарювання на ній або водному об'єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров'ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об'єкті, провадження на ній господарської діяльності.

До надзвичайних ситуацій залежно від характеру походження подій, що можуть зумовити виникнення надзвичайних ситуацій на території України, належать, зокрема, соціальні та воєнні (пункт 4 ст. 5 Кодексу).

Відповідно до ст. 6 Кодексу цивільний захист забезпечується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про основи національної безпеки України», суб'єктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище і майно, згідно з вимогами цього Кодексу - у мирний час, а також в особливий період - у межах реалізації заходів держави щодо оборони України.

Одним з таких суб'єктів забезпечення цивільного захисту є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, який відповідно до частини 2 ст. 17 Кодексу цивільного захисту, зокрема, забезпечує виконання заходів з мінімізації та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, пов'язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності під час проведення антитерористичних операцій (п. 24).

Саме такі функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, як суб'єкта, який безпосередньо здійснює боротьбу з тероризмом, визначені і в частині 4 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Частиною 1 статті 86 Кодексу передбачено, що забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Відповідно до частини 10 ст.86 Кодексу цивільного захисту України розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилались на те, що в результаті артилерійського обстрілу, будинок був пошкоджений, що підтверджується актом обстеження технічного стану житлового будинку з метою визначення збитків, понесених в результаті надзвичайної ситуації, що склалася 16 липня 2014 року в результаті обстрілу села Серебрянка реактивними снарядами.

Між тим, доказів щодо повноважень відповідної комісії на складання вказаного акту, стороною позивача не надано.

Разом з тим, до матеріалів справи долучений звіт суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 про визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди ОСОБА_11 та ОСОБА_12, власникам будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: 84520, Донецька область, Бахмутський район, село Серебрянка, вул. Молодіжна (до перейменування Комсомольська), буд.24, зі змісту якого вбачається, що в процесі проведення робіт з незалежної оцінки розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди, визначалась вартість заміщення визначена на дату оцінки поточна вартість витрат на створення (придбання) нового обєкта, подібного до обєкта оцінки, який може бути йому рівноцінною заміною. При цьому, у звіті зазначено, що оцінювач особисто не відвідував і візуально не досліджував об'єкт оцінки, а користувався даними, наданими замовником оцінки. Питання про встновлення реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого будинку оцінювачем не вирішувалось.

Отже, на думку суду, звіт про визначення розміру збитків, складений суб'єктом оціночної діяльності, не є належним доказом на підтвердження розміру збитків, що призвели до завданої майнової шкоди. позивачам. Крім того, частиною 9 ст.86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок державного бюджету здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання.

Системний аналіз зазначених вище норм права свідчить про те, що, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час антитерористичної операції майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, погодитись на добровільну передачу пошкодженого чи зруйнованого внаслідок терористичного акту будинку місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачі не звертались до міської, районної ради або до державної адміністрації із пропозиціями про добровільну передачу пошкодженого будинку, чи можливості забезпечення їх новим житлом замість зруйнованого, з огляду на положення ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України про нерозривну цілісність земельної ділянки і об'єкта нерухомості, на якій він знаходиться, які регулюють автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до нового власника нерухомості, позивачі не відмовилися і від земельної ділянки, на якій знаходиться будинок.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні обставини та докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_12 необґрунтованими, оскільки позивачами не доведено в суді реальної вартості завданої їм шкоди і причини її завдання, та у звязку з відсутністю добровільної згоди на передачу всього обєкту нерухомості органу місцевого самоврядування, тому приходить до висновку що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 5 ч.2 п.6 Закону України «Про судовий збір» позивачі були звільнені від сплати судового збору. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 5,12,81,141,229,263-265 ЦПК України, Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року з наступними змінами, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_11 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,б/н, іпн НОМЕР_1), ОСОБА_12 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,б/н, іпн НОМЕР_2), до ОСОБА_3 Україна в особі Кабінету Міністрів України (місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського,12/2, ), Державної казначейської служби України (місце знаходження: м.Київ, вул.Бастіонна,6, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Служба безпеки Україния (місце знаходження: м.Київ, вул..Володимирівська,33, ), ОСОБА_3 служба України з надзвичайних ситуацій (місце знаходження: м.Київ, вул.О.Гончара 55-а, ), про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок проведення АТО, відмовити в повному обсязі.

Повне судове рішення складено 16.11.2018р.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

12.11.2018

Суддя: Л.А.Радченко