АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/210/18 Головуючий суддя І інстанції Сорока О.П.
Справа № 646/1750/17 Суддя-доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: право інтелектуальної власності
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського округу Харківської області Тимченко Тетяна Володимирівна, про визначення частки у спільній сумісній інтелектуальній власності, -

в с т а н о в и в:

09 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом про визначення частки у спільній сумісній інтелектуальній власності, а саме на винаходи за патентами №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його батько ОСОБА_7 був одним із винахідників зазначених винаходів. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не визначено частку спадкодавця у зазначених винаходах.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволений.

Визначено, що частка померлого ОСОБА_7 у спільній сумісній власності становила: 1/4 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» за патентом № НОМЕР_1; 1/4 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом № НОМЕР_2; 1/3 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_4» за патентом № НОМЕР_3; 1/3 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_5» за патентом № НОМЕР_4; 1/3 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_6» за патентом № НОМЕР_5.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по 213 грн з кожного.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що суд не з'ясував чинність майнових патентних прав (патентів), на які посилається позивач, вимагаючи визнання за ним частки у правах на ці винаходи. Однак за наявною у відповідача ОСОБА_2 інформацією, патент № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_3» не діє, а дію патенту № НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_4» припинено, але може бути поновлено.

Вважав, що виходячи з системного тлумачення положень глави 39 ЦК України та Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» можна дійти висновку про те, що втрата чинності патенту тотожна припиненню чинності майнових прав на винахід (корисну модель чи промисловий зразок) щодо якого виданий відповідний патент як правоохоронний документ.

При цьому, відповідно до статті 467 ЦК України правові наслідки припинення чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок у разі припинення чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок, ці об'єкти можуть вільно та безоплатно використовуватися будь-якою особою, за винятками, встановленими законом.

Таким чином, суд порушив вимоги закону, коли всупереч зазначеному положенню та фактичним обставинам справи визнав за позивачем майнові права на винаходи: «ІНФОРМАЦІЯ_3» (патент № НОМЕР_2) та «ІНФОРМАЦІЯ_4» (патент № НОМЕР_3).

Крім того, вважав, що до відносин права інтелектуальної власності не застосовуються інститути спільної сумісної чи спільної часткової власності, а тому у порушення вимог чинного законодавства, суд першої інстанції послався на норми, а саме статі 355, 368 ЦК України, на які він не мав права посилатися, оскільки норми цих статей регулюють речові відносини, а не відносини права інтелектуальної власності.

Помилковим також є посилання суду в своєму рішенні на положення статті 1226 ЦК України, оскільки частка у спільній сумісній власності спадкується на загальних підставах з тих причин, що в даному випадку відсутнє майно (речі), яке є об'єктом спільної сумісної власності.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважав дану апеляційну скаргу незаконною та необґрунтованою, та просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі.

При цьому посилався на те, що дійсно, вказані патенти на теперішній час мають відповідні статуси, однак ОСОБА_2 не наведено жодних доказів того, що вказані патенти мали вказані статуси на момент винесення рішення від 31 серпня 2017 року. В матеріалах справи міститься офіційна відповідь з ДП «Український інститут інтелектуальної власності», де, зокрема, зазначено, що очікувана дата закінчення терміну дії патенту № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_3» 22 жовтня 2019 року, очікувана дата закінчення терміну дії патенту № НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_4» - 13 лютого 2022 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з вимог статей 355, 368, 428, 1226 ЦК України, та тих обставин, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_7, який є одним із винахідників на винаходи за патентами № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, а тому має право на визначення частки у спільній сумісній інтелектуальній власності, які за життя спадкодавця не були визначені.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є одним з власників/винахідників на винаходи на підставі даних Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) від 13 січня 2017 року № 53/1.2, що підтверджується патентами:

- № НОМЕР_1 за яким винахідниками є ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, власниками патенту на дату надання виписки є ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5;

- НОМЕР_2 за яким винахідниками є ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, власниками патенту на дату надання виписки є ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5;

- № НОМЕР_3 за яким винахідниками є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5, власниками патенту на дату надання виписки є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5;

- № НОМЕР_4 за яким винахідниками є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5 власниками патенту на дату надання виписки є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5;

- № НОМЕР_5 за яким винахідниками є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5 власниками патенту на дату надання виписки є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_7, звернувся до приватного нотаріуса з питання оформлення спадщини після смерті батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою приватного нотаріуса ХМНО від 30 січня 2017 року № 4/02-14 спадкоємцю ОСОБА_3 відмовлено у вдачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майнові права інтелектуальної власності, які належали спадкодавцю ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності за патентами №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 у зв'язку з відсутністю встановленої частки у праві спільної сумісної власності.

Частинами 1, 2 статті 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 420 ЦК України визначений перелік об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, до об'єктів права інтелектуальної власності належать винаходи, корисні моделі, промислові зразки.

Згідно листа Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) від 13 січня 2017 року № 53/1.2 інформація про наявність або відсутність договору між співвласниками патентів №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 відсутня.

На час ухвалення оскаржуваного рішення, згідно відповіді з ДП «Український інститут інтелектуальної власності», зазначені патенти були чинні, зокрема було зазначено, що очікувана дата закінчення терміну дії патенту № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_3» - 22 жовтня 2019 року та очікувана дата закінчення терміну дії патенту № НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_4» - 13 лютого 2022 року.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що вищезазначені патенти припинили свою дію, а тому ні ОСОБА_2, ні інші особи, у тому числі позивач, не можуть бути правоволодільцями прав за цими патентами ні в цілому, ні в певній частці, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки патенти № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 були чинними на час відкриття спадщини, а дані про зміну правового статусу цих патентів відповідачем було надано 05 вересня 2017 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем ОСОБА_2 не надано належних доказів про поважність причин не подання доказів щодо правового статусу патентів, під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Що стосується посилання ОСОБА_2 на те, що до відносин права інтелектуальної власності не застосуються інститути спільної сумісної чи спільної часткової власності, а тому до цих правовідносин не застосовуються правила книги шостої ЦК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Майновими правами інтелектуальної власності згідно частини 1 статті 464 ЦК України є право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визначаються речовими правами.

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до статті 428 ЦК України та частини 2 статті 28 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі» право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно, може здійснюватися за договором між ними. У разі відсутності такого договору право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам, здійснюється спільно.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 підтвердив той факт, що домовленості щодо розміру часток майна, що є у спільній сумісній власності, між співвласниками винаходів не було, а тому, згідно положень статті 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Як роз'яснено у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року до складу спадщини входять майнові права інтелектуальної власності, чинні на час відкриття спадщини (право на отримання винагороди за використання твору, право на відтворення, опублікування і розповсюдження авторських творів, право на оформлення винаходу, корисної моделі тощо).

Частиною 1 статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Особливості спадкування частки у спільній сумісній власності визначені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 зі змінами), яким передбачено, що нотаріус має право видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Визначення частки передбачає встановлення ідеальної (арифметичної) частки у праві на спільне майно.

З огляду на викладене, колегія суддів доводи ОСОБА_2 в цій частині вважає безпідставними та такими, що не відповідають зазначеним положенням Цивільного кодексу, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визначив частки померлого ОСОБА_7 у спільній сумісній інтелектуальній власності відповідно до вимог статті 370 ЦК України, які є спадковим майном і підлягають спадкуванню на загальних підставах.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський