Ухвала

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 362/4892/15-ц

провадження № 61-4614св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Олійник А. С., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,
учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Таргоній Д. О., Білоконь О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 21 травня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 49.35/312/07-НВС, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США для придбання нерухомого майна зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % річних - перемінна процентна ставка та 1,83 % - фіксована процентна ставка, з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 травня 2032 року. На забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором 21 травня 2007 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Кредитпромбанк» укладений іпотечний договір № 33/312/І312/07-НВС, за умовами якого він передав банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,2500 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка придбана ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2753, що зареєстрований в державному реєстрі правочинів 21 травня 2007 року за

№ 2099519 та стане власністю ОСОБА_6 після отримання державного акта на право власності на земельну ділянку.

Зазначав, що 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до

ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги щодо повного, належного та реального виконання боржниками обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно з додатком № 1 договору купівлі-продажу прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором від 21 травня 2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 15 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 1 772 746,07 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 548 744,48 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 199 724,73 грн та пені у розмірі 24 276,86 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило у рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2007 року у розмірі 1 772 746,07 грн звернути стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,2500 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1, яка придбана ОСОБА_6 21 травня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 травня 2007 року приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2753, що зареєстрований у державному реєстрі правочинів 21 травня 2007 року за № 2099519 та стане власністю ОСОБА_6 після отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня

2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором

від 21 травня 2007 року № 49.35/312/07-НВС між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 у розмірі 1 772 746,07 грн, з яких: тіло кредиту - 1 548 744,48 грн, відсотки - 199 724,73 грн та пеня - 24 276,86 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий

№ НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2, виданого

23 липня 2007 року та зареєстрованого за № 80.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу з прилюдних торгів.

Визначено початкову ціну предмета іпотеки на підставі звіту про оцінку товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал» від 01 березня

2016 року у розмірі 437 581 грн.

У решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 15 травня 2015 року виникла заборгованість та за умовами кредитного договору передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду в порядку, визначеному статтею 39 Закону України «Про іпотеку», тому наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що не підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок задоволення його вимог шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, оскільки умовами іпотечного договору не передбачено можливість визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем у судовому порядку та такий спосіб є позасудовим способом врегулювання такого питання. При цьому ПАТ «Дельта Банк» вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів не заявляло.

У листопаді 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за рішенням суду, якщо його передбачено договором. Тому у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його і судом, незважаючи на можливість позасудового вирішення питання про передачу іпотекодержателю у власність предмета іпотеки у рахунок погашення забезпечених іпотекою його майнових прав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 27 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У грудні 2016 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подано заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», у яких представник просив відхилити її, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом

касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим

Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2018 року передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду справу № 760/14438/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, виходив із наявності підстави, передбаченої підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд при ухваленні рішення у справі, яка переглядається, керувався правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15 зазначено, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Однак 14 вересня 2016 року Верховний Суд України відійшов від указаної вище правової позиції та в постанові № 6-1219цс16 зазначив про те, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України, необхідно дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Аналогічне застосування норм права, що закріплені статтями 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», а також статтями 328, 335, 376, 392 ЦК України, зазначено у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1243цс16,

від 12 жовтня 2016 року № 6-504цс16, від 26 жовтня 2016 року № 6-1625цс16,

від 02 листопада 2016 року № 6-2457цс16, від 22 березня 2017 року № 6-2967цс16,

від 05 квітня 2017 року № 6-3034цс16, від 27 квітня 2017 року № 6-679цс17,

від 24 травня 2017 року № 6-1388цс16, від 09 серпня 2017 року № 6-2213цс16,

від 13 вересня 2017 року № 6-1446цс17, від 27 вересня 2017 року № 6-2853цс16.

Ухвалюючи вказані вище судові рішення, Верховний Суд України не зазначив про відступлення від раніше прийнятої правової позиції, викладеної у постанові

від 30 березня 2016 року № 6-1851цс16.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить, що колегія суддів вирішила відступити від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України

від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, щодо застосування правових норм (статті 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статті 328, 335, 376, 392 ЦК України) у подібних правовідносинах.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/14438/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 362/4892/15-цза позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/14438/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С. О.Погрібний

О. В. Ступак

Г. І.Усик