ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8098/17 Номер провадження 22-ц/814/175/18Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

16 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Триголова В.М.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши клопотання позивача ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, виклик свідків, витребування доказів та дослідження доказів в справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавського Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання недійсними виборів ректора, визнання підсумків голосування такими, за якими неможливо встановити достовірних результатів, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобов'язання укласти трудовий договір

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Яковенко Н.Л.,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Полтавського Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання недійсними виборів ректора, визнання підсумків голосування такими, за якими неможливо встановити достовірних результатів, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобов'язання укласти трудовий договір - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу.

14 листопада 2018 року апелянт звернувся з заявою, у якій просив суд проводити судові засідання із повідомлення (викликом ) сторін.

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості даного клопотання, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа входить до переліку тих, які розглядаються судом в порядку спрощеного провадження.

Суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до норм ст. 366 ЦПК України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Вмотивовуючи підстави звернення з даним клопотанням ОСОБА_2 вказує на той факт, що суд першої інстанції позбавив його права на публічний розгляд справи, ухвалив рішення в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з цим посилається на прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, недопущення порушення його права на справедливий суд і бути вислуханим в суді.

Вказує на заявлене ним клопотання про допит свідків з приводу виклику яких ним подана заява (а.с. 239 Т-2), клопотання про дослідження доказів та витребування документів (а.с. 240-243 Т-2).

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавського національного технічного університету імені Ю. Кондратюка про визнання недійсними виборів ректора, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобов'язання укласти трудовий договір.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2017 року відкрито провадження в даній справі.

Згідно постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2018 року розгляд справи судом першої інстанції було визначено провести за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2018 року цивільну справу №554/8098/17 за позовом ОСОБА_2 до Полтавського Національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання недійсними виборів ректора, визнання підсумків голосування такими, за якими неможливо встановити достовірних результатів, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобов'язання укласти трудовий договір - прийнято до провадження Київського районного суду м. Полтави з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04 червня 2018 року ОСОБА_2 належним чином була вручена копія ухвали про прийняття справи до провадження суду та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також з матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2018 року ОСОБА_2 були подані до місцевого суду: заява із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, наполягав на виклику сторін.

Дане клопотання було вирішено судом першої інстанції, у його задоволенні - відмовлено з тих підстав, що нормами ч. 4 ст. 277 ЦК України визначено право відповідача (а не позивача, яким є ОСОБА_2.) на подачу в установлений строк заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Окрім того, відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦПК України частини друга-шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1)предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2)характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Аналогічні положення містять норми ч. 3 ст. 369 ЦПК України, у відповідності до якої лише з урахуванням конкретних обставин суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом немайнового характеру, який входить до переліку справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження як трудовий спір (п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України), характер спірних правовідносин та предмет доказування не потребують проведення судового засідання з повідомленням сторін. Внаслідок цього апеляційний суд не знаходить підстав для розгляду справи з викликом учасників справи в судове засідання.

Норми ч. 1 ст. 8 ЦПК України, у відповідності до яких ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату та місце розгляду справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи, апеляційним судом дотримані.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням викладеного, клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням учасників справи не підлягає до задоволення.

При цьому апеляційний суд також бере до уваги і заперечення відповідача проти розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи за правилами загального позовного провадження, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Далі, вирішуючи питання обґрунтованості клопотання ОСОБА_2 про виклик свідків, витребування доказів та дослідження документів, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_2 не доведено наявність об'єктивних причин, які призвели до неможливості виконання ним вимог процесуального закону своєчасно і в належному вигляді надати ці докази до суду першої інстанції.

Апеляційний суд також звертає увагу на висновки Европейського суду з прав людини, висловлені у справі «Мельник проти України» / заява № 23436/03, рішення від 28 березня 2006 року/, де Суд вказав, що «право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 18, параграф 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29 липня 1998 року, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, с. 1867, параграф 37).

Далі суд зазначав, що «Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, параграф 45). Суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист. (див. mutatis mutandis, Miragall Escolano and others v. Spain, рішення N 38366/97, параграф 37, ECHR 2001-I; Zlovska and Zlovska v. the Czech Republic, рішення N 46129/99, параграф 51, ECHR 2002-IX).

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини висловлена позиція, що держава вправі висувати свої вимоги щодо доступу до суду апеляційної інстанції (Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства), 13 липня 1995, Серії A № 316-B).

Рішення суду щодо виконання вимог закону не є перешкоджанням у доступі до правосуддя.

Окрім цього, у справі «Гурепка проти України №2», наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівняні з опонентом.

З урахуванням цього, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання апелянта про виклик свідків, дослідження доказів та витребування документів, що були подані ним у додатках до апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 366, 368, 369 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та клопотання про виклик свідків, витребування доказів та дослідження доказів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : В.М. Триголов

Судді: С.Б. Бутенко О.І. Обідіна