Провадження № 2/331/546/2018
Справа № 331/865/18
03 квітня 2018 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жукової О.Є.
за участю секретаря : Качан К.К.
розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Кредитної спілки «Хортиця» до ОСОБА_1,ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
Позивач 31.01.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів проценти за користування кредитом за період з 21.05.2009 року по 31.01.2018 року у розмірі 15 782,22 гривень, інфляційні витрати 4 408,94 гривень, а всього 20 191,16 гривень.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 09 листопада 2007 року між КС «Хортиця» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в сумі 5050,00 гривень на засадах строковості, платності та забезпеченості. Вказаний договір кредиту забезпечено договором поруки , що було укладено з відповідачем ОСОБА_2 . З огляду на невиконання своїх зобов'язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. 24.07.2009 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалене заочне рішення, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість по процентам за кредитним договором в сумі 9007, 95 гривень. Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов'язань, сума боргу з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і позивачем за період з 21.05.2009 року по 31.01.2018 року нараховано проценти в розмірі 15 782, 22 гривень та інфляційні втрати в розмірі 4 408, 94 гривень, а всього 20 191, 16 гривень.
Просили суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 20 191, 16 гривень.
В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.
Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилися, відзив на позов не надали, в зв'язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Так судом встановлено, що 09 листопада 2007 року між КС «Хортиця» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 5050, 00 гривень строком на 12 місяців зі сплатою 0,1973 % за кожний день користування кредитом. П. 2.3 вказаного договору встановлено , що у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, Кредитор має право отримати від позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки, який був укладений між КС «Хортиця» та ОСОБА_2 09 листопада 2007 року .
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2009 року з відповідачів на користь позивача , з огляду на невиконання останніми умов договору кредиту, стягнуто заборгованість за кредитним договором з у розмірі 9007, 95 гривень.
На теперішній час рішення суду не виконано.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням , проведеним належним чином.
Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи у їх сукупності, дає суду дійти підстави до висновку, що позивач має право на отримання від позичальника ОСОБА_1 процентів за користування кредитом з 21.05.2009 року по 31.01.2018 року в розмірі 15 782, 22 гривень, та інфляційних втрат в розмірі 4 408, 94 гривень, а всього 20 191, 16 гривень, що підтверджено наданими до позову розрахунками заборгованості.
Вирішуючи позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.
При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.
Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року по справі № 6-1077 цс 15 .
Вищенаведене, дає суду дійти підстави до висновку, що звернення позивача з позовом до суду, після ухвалення заочного рішення про стягнення заборгованості за договором 24 липня 2009 року, до поручителя ОСОБА_2 здійснене поза межами шестимісячний строку, встановленого ст. 559 ЦК України , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 через припинення поруки.
Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 611, 629, 1049,1050 ЦК України, ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд
Позовну заяву Кредитної спілки «Хортиця» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складений 03 квітня 2018 року.
Суддя: О.Є. Жукова