Провадження № 2/641/399/2018 Справа № 641/8118/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

29 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що з 1979 року по теперішній час вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вселилася вона в зазначену квартиру як дружина відповідача ОСОБА_6

Власником квартири є відповідач, ОСОБА_6, в порядку спадкування за законом після смерті своїх батьків.

З 1995 року відповідач ОСОБА_6 виїхав до Польщі на заробітки. З того часу будь-яких звісток від чоловіка про його місцеперебування, а також матеріальної допомоги на лікування їх сина, утримання квартири АДРЕСА_1 тощо, ОСОБА_2 не отримувала. Більш того, серед їх спільних знайомих пішли чутки, що її чоловік, ОСОБА_6 загинув, внаслідок чого вона була змушена звернутися до суду з заявою про оголошення свого чоловіка померлим.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 жовтня 1998 року її заяву було задоволено, ОСОБА_6 оголошено померлим.

В червні 2008 року відповідач зявився у спірній квартирі та почав вимагати її та сина залишити квартиру, оскільки він має намір її продати.

ОСОБА_2 зазначала, що з 1995 року вона самостійно несла тягар з утримання квартири АДРЕСА_1, сплачувала комунальні платежі, робила ремонт квартири тощо. Відповідач з 1995 року в спірній квартирі не проживав, будь-якої допомоги на утримання житла не надавав, квартирою не цікавився.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що з 1979 року вона добросовісно та безперервно володіє спірною квартирою, ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 19 жовтня 2017 року не зявився, направив до суду своїх представників, які проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на їх безпідставність. При цьому зазначили, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 143/99. В 1998 році шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова. Відповідач дійсно з 1995 року виїхав на заробітки до Польщі, проте періодично приїздив до міста Харкова та не втрачав інтересу до свого майна, а саме квартири АДРЕСА_1. З його дозволу ОСОБА_2 проживала в спірній квартирі та сплачувала комунальні платежі.

В судовому засіданні ОСОБА_7, допитана в якості свідка підтвердила, що в АДРЕСА_2 постійно проживали ОСОБА_2 та її син ОСОБА_8 ОСОБА_2 сплачувала комунальні платежі за квартиру, несла інші необхідні витрати з утримання житла. Відповідач з 1995 року в квартирі за вказаною адресою не проживав. Кому належить квартира АДРЕСА_1 на праві власності свідку не відомо.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 січня 2018 року за клопотанням ОСОБА_2 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вносити у державний реєстр речових прав на нерухоме майно зміни щодо спірної квартири.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання допитаного свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 1998 році рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 березня 1999 року відповідач ОСОБА_6 є спадкоємцем майна ОСОБА_9, який помер 3 грудня 1987 року. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину складається з пайового внеску в житлово - будівельному кооперативі «Ювілейний», за квартиру АДРЕСА_1, що належить померлому на підставі довідки, виданої цим же житлово-будівельним кооперативом 3 березня 1999 року.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 11577706 від 17 серпня 2006 року ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1.

Встановлено та підтверджується наявними в справі доказами, що ОСОБА_2 з 1979 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідками житлово будівельного кооперативу «Ювілейний». Зазначені обставини не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Наявність у володільця, наприклад, договору оренди, наймання, зберігання тощо виключає застосування інституту набувальної давності.

Набувальна давність не розповсюджується на заволодіння чужим майном обманним або іншим незаконним шляхом, а стосується випадків, коли власник майна не заявляє про своє право уже тривалий час, тобто фактично відмовляється від цього майна.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, не знав про обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю і які не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

У разі виникнення спору встановлювати характер володіння (його добросовісність або недобросовісність) має тільки суд з урахуванням обставин справи.

За змістом вказаної норми набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 2 липня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_6 Усунуто ОСОБА_6 перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2 з квартири № 39 по вул. Ньютона в буд. 129-А в м. Харкові.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2010 року вищезазначене рішення суду першої інстанції змінено. ОСОБА_6 у позові про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселенні та знятті з реєстрації ОСОБА_2 за вказаною адресою відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Таким чином між сторонами виник спір з приводу проживання ОСОБА_2 у вказаній квартирі, за вирішенням якого в 2008 році ОСОБА_6 звертався до суду.

Зі змісту численних судових рішень суд приходить до висновку, що між сторонами тривалий час існує спір з приводу квартири АДРЕСА_3.

Крім того, згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_6 від 13 червня 2008 року, відповідач звертався з заявами до правоохоронних органів про вжиття заходів реагування до його колишньої дружини ОСОБА_2, яка скориставшись його перебуванням у Польщі звернулася до суду з заявою про визнання його померлим та прописалася у АДРЕСА_2.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 не втрачав інтересу до своєї власності та не відмовлявся від неї.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що відповідач з 1995 року не проживає в спірній квартирі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Таким чином посилання позивачки на те, що відповідач з 1995 року виїхав на заробітки до Польщі, не може бути підставою для обмеження його права власності на квартиру АДРЕСА_1.

З врахуванням вищезазначеного, ОСОБА_2 не є добросовісним володільцем спірної квартири в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки вона знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Таким чином, підстави передбачені ст. 344 ЦК України для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю - відсутні.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) місце проживання: 61162 АДРЕСА_4) до ОСОБА_6 (ІН НОМЕР_2) місце проживання: 61162 АДРЕСА_4) про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю залишити без задоволення.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову вжиті судом ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 січня 2018 року після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 21 лютого 2018 року.

Суддя: ОСОБА_10