Справа № 751/3415/17 Провадження № 22-ц/795/289/2018 Головуючий у I інстанції - Ченцова С. М. Доповідач - Харечко Л. К.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

секретар - Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_2, відповідачі - ОСОБА_3, Чернігівська міська рада,

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2017 року у складі судді Ченцової С.М. у м. Чернігові,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності за кожним (позивачем і відповідачем ОСОБА_3.) на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6, визнання права власності за нею на усі будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами з виплатою ОСОБА_3 внесеної позивачем суми в розмірі 78 600 грн. на депозитний рахунок суду, як грошової компенсації за припинення права на частку.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2017 року позовні вимоги задоволені частково, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_6 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними спорудами, а саме: житлового будинку А-1, який складається з кімнат: 1-3, площею 20,0 кв.м, 1-4, площею 6,8 кв.м, 1-5, площею 8,0 кв.м, кухні 1-2, площею 7,0 кв.м, веранди 1-1, площею 8,2 кв.м, сараю Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, з виплатою йому грошової компенсації в розмірі частки, на яку він мав право, в сумі 78 600 грн., внесеної ОСОБА_2 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернігівській області, згідно квитанції № 67 від 13.06.2017 року в сумі 78 600 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю, посилаючись на те, що розглянувши справу, суд в повному обсязі оцінив докази, визнав обставини позову, проте помилково відмовив у визнанні за позивачем права власності на усі будівельні матеріали та обладнання, чим не вірно застосував положення ст. 365 ЦК України.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому рішення суду, що оскаржується, переглядається в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незгоди з рішенням в частині відмови у задоволенні її позову.

Встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8. Після її смерті у спадщину вступив її син ОСОБА_9, який був прописаний та проживав в будинку разом зі своєю дружиною - ОСОБА_10 та з синами - ОСОБА_11, ОСОБА_12, які також були прописані в будинку. Після цього, у 1960 році ОСОБА_12 виїхав з будинку, переїхавши до іншої місцевості, де помер в 1987 році, а ОСОБА_9 був оголошений померлим згідно рішення суду від 12.10.1971 року. В 1973 році будинок був самочинно перебудований ОСОБА_11 Після завершення будівництва до будинку вселилася теща ОСОБА_11 - ОСОБА_7, яка до його смерті перебувала на його утриманні. З 1993 року ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_6, з метою догляду за ОСОБА_7, проживали з нею в будинку та вели спільне господарство. 08.08.2001 року померла ОСОБА_7

Вказані обставини підтверджені: відповідними копіями свідоцтв про смерть, про народження, довідкою МБТІ від 09.09.1971 року, копією будинкової книги, копіями судових рішень від 23.11.1995 року і 21.09.1993 року (а.с. 10, 11-15, 16, 17, 19, 21, 22, 23-26, 27, 29, 30), також ці обставини не заперечувались сторонами.

В результаті перебудови будинку в 1973 році ОСОБА_11, в 1989 році був складений технічний паспорт, відповідно до якого з того часу і на сьогоднішній день житловий будинок складається з: кімнат: 1-3, площею 20,0 кв.м, 1-4, площею 6,8 кв.м, 1-5, площею 8,0 кв.м, кухні 1-2, площею 7,0 кв.м, веранди 1-1, площею 8,2 кв.м, ганку «а» та сараю Б (а.с. 34-37).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6, після смерті якого ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прийняли його спадщину, в тому числі і заявили права на спірний житловий будинок, як на будівельні матеріали і обладнання, які були використані під час його перебудови, як такі, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, з врахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_7 та її син ОСОБА_6 проживали однією сім'єю в будинку на момент смерті ОСОБА_7 і що після її смерті ОСОБА_6 вступив у спадщину, а після його смерті, позивач та відповідач фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а отже мають право на спадщину.

Проте, задовольняючи на законних підставах позов в частині визнання за сторонами права власності за кожним на 1/2 частину на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 та припиняючи право власності відповідача на його 1/2 частину в зв'язку з виплатою йому компенсації в розмірі частки, внесеної позивачем на депозитний рахунок суду, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні решти вимог.

Так, за змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кодексу до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

З урахуванням наведеного, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Судом вірно встановлено, що будинок є самочинно збудованим.

Отже, враховуючи, що відповідач не заперечував проти позову, погодився на отримання компенсації в зв'язку з припиненням права власності на його частку у майні, суд, задовольняючи позов в частині припинення права власності за ОСОБА_3 на його частку, повинен був визнати і право власності на ці будівельні матеріали та обладнання в цілому за позивачем, що відповідало б не тільки інтересам обох сторін, але й положенням статті 365 ЦК України.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову - скасуванню з постановленням нового судового рішення в цій частині на підставі ст. 376 ЦПК України.

Також, оскільки поверховий план технічного паспорту (а.с. 36) містить і ганок, який позначений під літерою «а» та який є невід'ємним від будинку, його теж належить включити в перелік будівельних матеріалів та обладнання, як спадкового майна, використаних в процесі будівництва зазначеного житлового будинку.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Чернігівської міської ради про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 скасувати, а позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, а саме житлового будинку А-1, який складається з кімнат: 1-3, площею 20,0 кв.м, 1-4, площею 6,8 кв.м, 1-5, площею 8,0 кв.м, кухні 1-2, площею 7,0 кв.м, веранди 1-1, площею 8,2 кв.м, ганку «а» та сараю Б, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2018 року.

Головуючий:Судді: