Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7884/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за виконавчими провадженнями №57417370 та №57417847, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою відповідно до ст. ст. 2, 4, 10, 447, 448, 451 ЦПК України на дії Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за виконавчими провадженнями №57417370 та №57417847. Зокрема, просить суд, - скасувати постанови Придніпровського відділу ДВС від 11.10.2018 року за ВП 55574307 про стягнення з нього на користь держави виконавчого збору 10771,08грн. та від 11.10.2018 року за ВП №55574156 про стягнення з нього на користь держави виконавчого збору 1264,96грн.

Зазначено, що на примусовому виконанні в органах ДВС перебували виконавчі листи, що видані Придніпровським районним судом м. Черкаси: №711/7874/15-к від 26.12.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на відшкодування моральної та матеріальної шкоди в сумі 129121,92грн. та №711/7884/15-к від 26.12.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00грн.

09.10.2018 року державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, державним виконавцем відповідно винесені постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору. За такими постановами відкриті виконавчі провадження №№ 57417847 та 57417370.

Крім того, зазначено, що в подальшому за двома виконавчими листами №711/7874/15-к від 26.12.2017 року відкриті виконавчі провадження №№57423797 та 57430892 приватним виконавцем ОСОБА_4

23.10.2018 року приватним виконавцем ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57430892 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Також приватним виконавцем 10.10.2018 року та 11.10.2018 року винесені постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця основної винагороди.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Статтею 3 цього Закону передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі визначених виконавчих документів, в т.ч. виконавчих листів, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору тощо.

06 червня 2018 року ОСОБА_5 Верховного Суду в рамках справи № 921/16/14-г/15, провадження № 12-93гс18 та справи № 127/9870/16-ц, провадження № 14-166цс18 досліджувала питання юрисдикційної підсудності справ щодо оскарження рішень державної виконавчої служби.

Суд вказав, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Як передбачено ч.1 ст. 448 ЦПК, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За положеннями частин 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 186 ч.1 п. 1 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше пяти днів з дня надходження заяви. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються матеріали (ст. 186ЦПК). Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява (в даному випадку скарга) вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Як передбачено ч.5 ст. 186 ЦПК, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого- суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, скарга ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця Придніпровського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про стягнення виконавчих зборів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження по справі за такою скаргою слід відмовити. Крім того, слід роз»яснити ОСОБА_1, що він має право звернутися з відповідним адміністративним позовом в порядку, передбаченому статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 287 КАС України, Конституцією України, ЗУ «Про виконавче провадження», висновками ВС, ст.ст. 4, 10, 19, 186, 447, 448, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

У відкритті провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за виконавчими провадженнями №57417370 та №57417847, про скасування постанов про стягнення виконавчих зборів, - відмовити.

Роз»яснити скаржнику, що дана справа віднесена до розгляду в порядку адміністративного судочинства, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. У разі скасування цієї ухвали заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Ухвала складена 05.11.2018р.

Суддя: ОСОБА_6