Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 705/6632/15-ц

провадження № 61-4976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 липня 2016 року в складі суддів: Нерушак Л. В., Пальонного В. С., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення транспортного засобу, отриманого його батьком ОСОБА_4 - інвалідом як гуманітарна допомога.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок № 999), інвалід війни другої групи ОСОБА_4 за рахунок коштів державного бюджету був забезпечений транспортним засобом Ml 3A3 110308-44. Рішенням позивача від 29 грудня 2010 року ОСОБА_2 надано право керування спірним автомобілем. Після смерті ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) зазначений транспортний засіб всупереч вимогам Порядку № 999 не був переданий Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації та залишився у користуванні ОСОБА_2

На підставі викладеного Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації просив вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб МІ ЗАЗ 110308-44 та передати його Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2016 року (в складі судді Годік Л. С.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлених вимог, зокрема не навів підстав для вилучення у відповідача спірного автомобіля, який перебуває у його користуванні.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Вилучено у ОСОБА_2 транспортний засіб М1 ЗАЗ 110308-44, виготовлений 08 грудня 2010 року закритим акціонерним товариством з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» та передано його Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації 2 557,80 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що немає правових підстав для переоформлення спірного автомобіля на відповідача, оскільки він не був зареєстрований за адресою проживання ОСОБА_4, якому було передано спірний транспортний засіб відповідно до Порядку № 999. ОСОБА_2 у добровільному порядку не повернув спірний автомобіль Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність реєстрації відповідача за адресою проживання ОСОБА_4 за умови фактичного їх проживання за однією адресою не є підставою для відібрання спірного автомобіля на користь позивача, оскільки кожна особа має право на вільне пересування та вибір місця проживання. ОСОБА_2 звертався до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації із заявами про передання йому вказаного вище транспортного засобу, проте йому було протиправно відмовлено. Також апеляційний суд безпідставно стягнув з відповідача як інваліда другої групи судовий збір.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

30 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 29 грудня 2010 року № 14-2 «Про схвалення кандидатур інвалідів для забезпечення спецавтотранспортом» схвалено список інвалідів, яким пропонується виділити автомобілі за рахунок коштів державного бюджету по фондах 2010 року. В зазначеному списку зокрема вказано прізвище ОСОБА_4, який є батьком ОСОБА_2

ОСОБА_4 як інвалід другої групи був забезпечений автомобілем на пільгових умовах безкоштовно.

29 грудня 2010 року рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації № 14-3 «Про передачу інвалідам права керування автомобілями», враховуючи висновок Уманської обласної поліклініки від 25 грудня 2010 року про неспроможність ОСОБА_4 керувати автомобілем та заяву ОСОБА_4, право керування спірним автомобілем передано сину останнього ОСОБА_2

14 січня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації із заявою про видачу автомобіля безкоштовно згідно з висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

Відповідно до акта приймання-передачі транспортного засобу від 14 січня 2011 року транспортний засіб М1 ЗАЗ 110308-44 отриманий Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації для ОСОБА_4, якому і був переданий.

14 січня 2011 року Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації видало ОСОБА_4 довідку для реєстрації вказаного транспортного засобу в Уманському міжрайонному реєстраційно-екзаменаційному відділі управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області з переданням права керування ОСОБА_2

Автомобіль М1 ЗАЗ 110308-44 отримав ОСОБА_4 та передав його у користування ОСОБА_2

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про залишення спірного автомобіля за ним.

27 серпня 2014 року Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації направив лист відповідачу - члену сім'ї померлого інваліда, в якому роз'яснив порядок повернення та перереєстрації легкового автомобіля ЗАЗ, яким був забезпечений інвалід. Також було зазначено, що на момент смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_2 не був зареєстрований з батьком за однією адресою, отже, не може залишити собі спірний автомобіль.

Встановлено, що ОСОБА_2 фактично проживав з батьком за однією адресою, однак не був зареєстрований за цією адресою.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України (частина четверта статті 4 ЦК України).

Порядком № 999 визначено механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах.

За змістом пункту 16 Порядку № 999 після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім'ї (за бажанням такого члена сім'ї), який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім'ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда структурним підрозділом соціального захисту населення, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням структурного підрозділу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 999 повернутий структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції автомобіль підлягає огляду в установленому порядку для визначення його придатності для подальшої експлуатації, ступеня зносу та розрахункової вартості.

Автомобілі, придатні для подальшої експлуатації, за рішенням структурного підрозділу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції пропонуються у порядку черговості та без зняття з обліку інвалідам, у тому числі інвалідам унаслідок трудового каліцтва (за письмовою згодою інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда), для використання до отримання нового автомобіля, забезпечення яким здійснюється після закінчення десятирічного строку користування автомобілем, придатним для подальшої експлуатації. Строк користування автомобілем, придатним для подальшої експлуатації, визначається починаючи з дати отримання автомобіля попереднім користувачем з урахуванням строку експлуатації.

Суд апеляційної інстанції врахував зазначені норми матеріального права та дійшов правильного висновку, що відповідно до Порядку № 999 спірний автомобіль підлягає вилученню на користь позивача, оскільки немає правових підстав для визнання вказаного транспортного засобу за відповідачем. Проживання відповідача разом ОСОБА_4 не є підставою для визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль, оскільки нормами матеріального права, зокрема пунктом 16 Порядку № 999, визначено, що після смерті інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його сім'ї за умови, якщо на час смерті інваліда він був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Під час вирішення цього спору апеляційний суд установив обставини, що мають значення для справи, надав їм юридичну оцінку, а також оцінив усі докази, з яких виходив при вирішенні позову.

Доводи касаційної скарги щодо права на вільне пересування і вибір місця проживання не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання про вказані вище права. Спірні правовідносини врегульовано спеціальним актом цивільного законодавства, зокрема Порядком № 999, у пункті 16 якого однією з підстав визнання права власності після смерті інваліда на автомобіль, який був переданий останньому безоплатно чи на пільгових умовах, визначено саме реєстрацію члена сім'ї за місцем реєстрації інваліда, а не спільне проживання. Вказана норма права не визнавалась неконституційною та була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що відповідач звертався із заявами до позивача про передання йому безплатно чи шляхом викупу спірного автомобіля, але його вимоги не розглянуто. Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 27 серпня 2014 року звернення ОСОБА_2розглянуто та у задоволенні заяви відмовлено, мотиви відмови обґрунтовувано з посиланням на норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставного покладення на відповідача як інваліда другої групи судового збору не заслуговують на увагу, оскільки згідно з довідкою до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи, а Законом України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору для інвалідів першої та другої груп.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик