Провадження №4-с/760/18/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

за участю секретаря Яковенко Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою Кредитної спілки "Народний кредит" на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській обл. Ліщенко Наталія Ігорівна, ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року Кредитна спілка «Народний кредит» звернулась зі скаргою на дії старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Київській обл. Ліщенко Н.І.

Скарга обгрунтована тим, що Кредитна спілка звернулась до Васильківського міськрайонного ДВС ГТУЮ в Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-2564-1/09 від 18.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на їх користь заборгованості у сумі 11856 гри. 20 коп. та судові витрати у розмірі 445 грн. 16 коп.

24 жовтня 2017 року Кредитна спілка отримала поштою повідомлення від 13.10.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з тим, що ні у виконавчому листі, ні в заяві про відкриння виконавчого документа не вказана кімната в гуртожитку, в якій зареєстрований боржник.

Таким чином, на думку скаржника, старший державний виконавець Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Київській обл. Ліщенко Н.І. на їх думку в порушення вимог статей ст. 19, 124, 129 Конституції України, ст. 18, ЗУ «Про виконавче провадження» неправомірно відмовив у виконанні рішення суду.

Заявник в судове засідання не з'явився, однак надав клопотання про розгляд скарги у його відсутність, просить скаргу задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У судовому засіданні було встановлено, що Кредитна спілка звернулась до Васильківського міськрайонного ДВС ГТУЮ в Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-2564-1/09 від 18.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на їх користь заборгованості у сумі 11856 гри. 20 коп. та судові витрати у розмірі 445 грн. 16 коп.

24 жовтня 2017 року Кредитна спілка отримала поштою повідомлення від 13.10.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з тим, що ні у виконавчому листі, ні в заяві про відкриння виконавчого документа не вказана кімната в гуртожитку, в якій зареєстрований боржник.

Відповідно до п 2,3 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннямиКонституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний і вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів сгягувача держав виконавець має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконав дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, яку стягувач не в змозі отримати самостійно.

Згідно з Положенням про гуртожиток, Затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 27.04.2015року № 84, а саме п. 7 ч. 2 положення особи, які проживають у гуртожитку, за рішенням власника гуртожитку та ї згодою можуть бути переселені до іншої кімнати або гуртожитку без погіршення умов проживання. Таким чином реєстрація місця проживання особи в певній кімнаті гуртожитку є недоцільною, оскільки кімната гуртожитку неє приватною власністю особи, що там проживає і може бути змінена.

Тому, як встановлено вище, боржник ОСОБА_2 зареєстрована у гуртожитку, без зазначення номеру кімнати.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено безпідставне повернення виконавчого документа стягувану без відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 7 Закону України «Про виконавчу службу» зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією та законами України, а з огляду на Закон України «Про виконавче провадження» - використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця протягом 3 робочих днів дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до п 18 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» 18. За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадженняможуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Враховуючи викладене, а також враховуючи, що при повернення виконавчого листа стягувачу було порушено права стягувача, суд вважає за необхідне визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Київській обл. Ліщенко Н.І. допущену під час виконання виконавчого листа № 2-2564-1/09 від 18.09.2009 року.

На підставі ст.ст. 447-451 ЦПК України, ст. 32, 68, 82 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській обл. Ліщенко Наталії Ігорівни неправомірними.

Зобов'язати старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській обл. Ліщенко Наталію Ігорівну вжити дій щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2564-1/09 від виданого 22.10.2009 Солом'янським районним судом м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. А. Усатова