Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 337/3826/16-ц

провадження № 61-12937св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року у складі судді Нещеретної Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Дзярука М. П., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за цим договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 21 вересня 2016 року виникла заборгованість у сумі 40 836,76 грн, яка у добровільному порядку погашена не була.

На підставі вищевикладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 836,76 грн, з яких сума боргу за кредитом - 3 715,66 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 34 700,30 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1920,80 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та переконливих доказів обґрунтованості заявлених вимог, а саме позивач не довів отримання та неповернення ОСОБА_4 кредитних коштів, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 на анкеті-заяві від 21 жовтня 2005 року виконаний не ОСОБА_4, отже відсутні підстави для стягнення кредитних коштів.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок експертизи не є основним та допустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення суду ґрунтується лише на висновку судової експертизи. Проте суд не з'ясував інші обставини підписання договору.

Дії щодо погашення заборгованості свідчать про визнання позивачем боргу за кредитним договором.

Кредитний договір не визнано недійсним, усі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину.

13 березня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що 21 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник свої зобов'язання з повернення кредитних коштів виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 21 вересня 2016 року виникла заборгованість у сумі 40 836,76 грн.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання, щодо погашення заборгованості не виконала, у зв'язку із чим, банк звернувся з цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості. До матеріалів справи позивач додав копію анкети-заяви від 21 жовтня 2005 року з підписом ОСОБА_4 про укладення договору про надання банківських послуг з ПАТ КБ «ПриватБанк».

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Установлено, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року, що набрало законної сили, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 жовтня 2005 року відмовлено.

Під час розгляду справи по суті судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

За результатами проведеної експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 на анкеті-заяві від 21 жовтня 2005 року виконаний не ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічна норма міститься і в діючій редакції ЦПК України (частина 4 статті 82).

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок, що 21 жовтня 2005 року кредитний договір, на який посилається позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу позовних вимог, укладений не був, а кредитні кошти за ними не видавалися, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача кредитних коштів.

Доводи касаційної скарги щодо не врахування судами положення статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину, не заслуговують на увагу, оскільки предметом даного спору є стягнення суми боргу, яка утворилась за кредитним договором, разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що кредитні кошти видавались відповідачу і, що саме з ним було укладено кредитний договір.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк