Справа № 438/544/17
Номер провадження 2/438/65/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2018 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Валькович Г.К.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ будинку та виділ земельної ділянки в натурі, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася із позовом до суду, в якому просить суд поділити в натурі житловий будинок, загальною площею - 120 кв.м., житловою 51,4 кв. м., та господарські споруди, які знаходяться за адресою: № 6 по вулиці Стуса в місті Бориславі Львівської області з відповідною частиною прилежних до нього будівель та споруд, та виділити у власність позивача ОСОБА_4 1/3 житлового будинку, а саме: підвал - літ. II, перший поверх: ванну - літ 1-1, кухню - літ. 1-2, жилу кімнату - літ. 1-3, коридор - літ. 1-4, веранду - літ. І, частину горищного простору на рівні другого поверху, контури якого позначені зеленим кольором. ОСОБА_2 виділити в натурі 2/3 житлового будинку, визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку: підвал - літ. І, перший поверх: коридор - літ. 2-1, кухню - літ. 2-2, жилу кімнату - літ 2-3, ванну - літ. 2-4, другий поверх: кухню - літ. - 3-1, жилу кімнату - літ. 3-2, частину горищного простору на другому поверсі, контури якого позначеного на плані синім кольором та всі господарські споруди, що відповідають вказаним часткам кожної із сторін у спільному майні згідно висновку № 426/17 будівельно - технічного дослідження судового експерта ОСОБА_5 від 10.04.2017 року.

Також просить виділити в натурі позивачу ОСОБА_4 1/3 частку земельної ділянки, S1 площею 109,2 кв.м. та S2 площею 229,1 кв.м., ОСОБА_2 2/3 частки земельної ділянки, S 3 площею 135,7 кв.м. та S 4 площею 600,0 кв.м. що знаходиться за адресою: № 6 (шість) по вулиці Стуса в місті Бориславі Львівської області, площа якої складає 1192 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно варіанту № 3 додатку № 6 висновку № 426/17 будівельно - технічного дослідження судового експерта ОСОБА_5 складеного 10.04.2017 року, а площу 118 кв.м., позначеної на плані порядку користування літерами Sсп. виділити у спільне користування обома співвласниками.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

В обгрунтування позовоних вимог посилається на те, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 серпня 2012 року ОСОБА_4 одержала у спадок від батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 08 квітня 2009 року, 1/3 ідеальної частини житлового будинку № 6 по вулиці Стуса в місті Бориславі Львівської області з відповідною частиною прилежних до нього будівель та споруд.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 серпня 2012 року ОСОБА_4 одержала у спадок від батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 08 квітня 2009 року, 1/3 ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування будинку та ведення садівництва загальною площею 0, 1192 га (1/3 ідеальна частина становить 397 кв.м.), що розташована за адресою: місто Борислав Львівської області, вул. Стуса, 6.

Інших 2/3 будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою місто Борислав Львівської області, вул. Стуса, 6, перебувають у користуванні двоюрідного брата ОСОБА_2.

Однак користуватись належним спадковим майном ОСОБА_4 не може через те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди. Реального розподілу між ними немає, оскільки останній відмовляється в добровільному порядку здійснити розподіл належного сторонам майна. Неодноразові спроби ОСОБА_4 переконати брата у необхідності такого розподілу не призвели до жодного результату, а тому ОСОБА_4 змушена звернутися до суду з питання виділу частки в натурі з житлового будинку згідно величини частки ОСОБА_4 - 1/3 ід.ч., господарських будівель і споруд та розподілу (порядку користування) земельною ділянкою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 не зявилася, про причину неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 29 грудня 2016 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2017 року у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просять відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками будинку №6 по вул.Стуса у м.Бориславі.

Зокрема, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 8 серпня 2012 року (спадкова справа № 182/2009, зареєстровано в реєстрі за № 693) позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 08 квітня 2009 року, яке складається з 1/3 ідеальної частини житлового будинку №6 по вул.Стуса в місті Бориславі Львівської області з відповідною частиною з відповідною частиною прилежних до нього будівель та споруд(а.с.9).

Крім цього, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 8 серпня 2012 року (спадкова справа № 182/2009, зареєстровано в реєстрі за № 695) позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 08 квітня 2009 року, яке складається 1/3 ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування будинку та ведення садівництва загальною площею 0, 1192 га (1/3 ідеальна частина становить 397 кв.м.), що розташована за адресою: місто Борислав Львівської області, вул. Стуса, 6 (шість), що належала спадкодавцю на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 2597, виданого 29 січня 2002 року на підставі рішення № 539 від 18 жовтня 2001 року Бориславської міської ради народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2597, вартістю 689,05 (шістсот вісімдесят девять) гривень 05 коп (а.с.8).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав (а.с.10) позивачу належить на праві приватної спільної часткової власності 1/3ідеальна частка Житлового будинку за адресою м.Борислав, вул.Стуса, будинок 6.

Інша частина будинку (2/3 ідеальних частин) перебуває у власності відповідача ОСОБА_2, що не заперечується сторонами у справі.

Спірний будинок в цілому складається з трьох житлових кімнат, однієї кухні та підвалу. До будинку відносяться господарські будівлі: деревяний гараж (літ.Б), цегляний гараж (літ.В), деревяна вбиральня (літ.Е), деревяний сарай (літ.Г,Д) металева огорожа (літ.1), бетонне замощення (літ.1), Загальна площа 120 кв.м житлова площа 51.4 кв.м.

Спірна земельна ділянка, розташована на території м.Борислава по вул.В.Стуса, 6, із цільовим призначенням для обслуговування будинку та ведення садівництва загальною площею 0, 1192 га, відповідно державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 2597, виданого 29 січня 2002 року на підставі рішення № 539 від 18 жовтня 2001 року Бориславської міської ради народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2597 належить ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.11)

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них», - що вбачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-286цс15.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що протягом тривалого часу між сторонами у справі тривають суперечки щодо використання вказаного будинковолодіння.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.91: при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У справі, що розглядається, позивач просить провести виділ позивачу 1/3 житлового будинку згідно висновку № 426/17 будівельно - технічного дослідження судового експерта ОСОБА_5 від 10.04.2017 року та виділити в натурі позивачу 1/3 частку земельної ділянки згідно варіанту № 3 додатку № 6 висновку № 426/17 будівельно - технічного дослідження судового експерта ОСОБА_5 складеного 10.04.2017 року, а площу 118 кв.м., позначеної на плані порядку користування літерами Sсп. виділити у спільне користування обома співвласниками.

Проте , суд вважає, що висновок № 426/17 будівельно - технічного дослідження судового експерта ОСОБА_5 складеного 10.04.2017 року, за якими позивач просить ухвалити рішення, є не повним, та не може бути покладені судом в основу рішення, оскільки не враховують прав та інтересів усіх співвласників.

Крім цього, у справі, що розглядається, варіант дослідження, за яким позивач просить провести виділ будинковолодіння, передбачає переобладнання та перепланування. Зокрема, передбачається втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування. Відповідно до ст.152 ЖК Української РСР виконання таких робіт потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Позивач, наполягаючи на вищевказаному варіанті дослідження, не надала суду документів від органів місцевого самоврядування, що б підтверджували право на виконання необхідних ремонтно-будівельних робіт.

Також, у випадку виділення частки позивача в будинку згідно варіанту дослідження, за яким позивач просить провести виділ 1/3 будинку, частка відповідача ОСОБА_2 зменшується, зокрема, з 2/3 на 59/100. Отже, такий варіант дослідження не передбачає виділу частки відповідно до розміру існуючих ідеальних часток співвласників.

Таким чином, вказаним варіантом експертизи передбачається зміна розміру часток співвласників у праві спільної власності, що пов'язане у подальшому з необхідністю грошової або іншої матеріальної компенсації вартості частки співвласнику, частка якого буде зменшена.

Відповідна компенсація співвласникові вартості часткиможе бути надана лише за його згодою (ч.2 ст.364 ЦК України).

У випадку проведення виділу частки в будинковолодінні за варіантом, запропонованим позивачем, відповідачу ОСОБА_2С пропонується грошова компенсація вартості її частки у розмірі 34 633 гривень, проти чого відповідач категорично заперечує, що також унеможливлює проведення виділу частки у натурі за варіантом дослідження, за яким просить провести позивач.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що реалізація права позивача на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, за варіантом експертизи, вибраної позивачем, буде порушувати житлові та майнові права іншого співвласника - відповідача ОСОБА_2, оскільки передбачається зменшення частки відповідача в будинковолодінні, а також передбачається виплата грошової компенсації вартості її частки, проти чого відповідач категорично заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує проти задоволення позовних вимог, зокрема, проти виділення будинковолодіння за варіантом дослідження, вибраної позивачем, посилаючись на те, що відповідач частково позбавляється права власності на спадкове майно за мізерну компенсацію, для перетворення цього майна в окремо ізольовану квартиру йому необхідно прикласти великі грошові кошти.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки в натурі (поділ майна), повинен передати співвласнику частину жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарському призначенню слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання нежилих приміщень на житлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання.

Для вирішення зазначених питань та зясування обставин справи необхідні спеціальні знання (технічні та у галузі будівництва). Питання про призначення будівельної технічної експертизи для дослідження зазначених питань та технічної можливості виділу (поділу) спірного будинковолодіння сторони не порушували, клопотання не заявляли.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для справи. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст.ст.77,78 ЦПК України.

З приписами ст. 12 ЦПК України,суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обовязки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Таким правом сторони не скористалися.

Відтак - позивачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, які б давали підстави для задоволення позову про виділ (поділ) спірного майна. Зокрема, позивачем ОСОБА_4 не подано суду доказів, що підтверджували можливість виконання будівельних робіт, повязаних із виділом належної йому частки будинку. Як і не подано відповідних доказів, зокрема технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам; висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки, погодження відповідних служб для встановлення відокремленого газо, - водо,- та енергопостачання.

При вирішенні даної справи суд керується також загальними засадами цивільного законодавства (ст. 3 ЦК) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо виділу у власність позивача ОСОБА_4 1/3 житлового будинку .

Щодо позовних вимог про виділення в натурі 1/3 частку земельної ділянки суд прийшов до наступних висновків.

Як зазначено вище, відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Вимогами статті 120 ЗК України визначено, що особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною 4 ст.86 ЗК України визначено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Разом з тим, відповідно до статей 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, розташована на території м.Борислава по вул.В.Стуса, 6, із цільовим призначенням для обслуговування будинку та ведення садівництва загальною площею 0, 1192 га, відповідно державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 2597, виданого 29 січня 2002 року на підставі рішення № 539 від 18 жовтня 2001 року Бориславської міської ради народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2597 досі належить на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.11).

Тобто, у позивача ОСОБА_4, яка є спадкоємцем вищезазначеної ідеальної частки земельної ділянки, проте не здійснила державної реєстрації цих прав, у розумінні ст.125 ЗК України, не виникає права власності на зазначену земельну ділянку.

Суд звертає увагу на ту обставину, що і ст.125 ЗК України перехід права власності на земельну ділянку на спадкоємця обумовлений відповідною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а не успадкування цього майна.

Таким чином, позивач звертаючись до суду з даним позовом не в повній мірі обґрунтував свої позовні вимоги, не довів належними, достатніми та допустимими доказами того факту, що здійснення виділу частки в натурі (виділ майна) та приведе до передачі співвласнику частину жилого будинку, нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, а також без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Крім цього, позивач не являючись співласником земельної ділянки, оскільки не здійснила державної реєстрації цих прав, у розумінні ст.125 ЗК України, передчасно звернулась із вищезазначеними позовними вимогами у частині виділу земельної ділянки.

Відтак, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 133, 209, 229, 258-259, 263-265, 273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ будинку та виділ земельної ділянки в натурі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Т. Слиш