Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/5514/16 Головуючий у 1 інстанції Голубкова М.А.
Провадження № 22-ц/778/1317/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що30.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 17000,00 доларів США,, зі сплатою 15 % річних строком до 01.08.2016 року.

27 листопада 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до договору кредиту, за умовами якої було змінено щомісячний строк оплати процентів.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 220308 від 30.липня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язався перед Позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3, зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором Кредиту.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором виконував невчасно та не в повному обсязі, в зв'язку з чим, станом на 17.02.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 5202,52 долларів США, яка складається з суми кредитної заборгованості в розмірі 2878,76 долларів США. та заборгованості по процентам 2323,76 долларів США., а також пені в розмірі 30473,20 грн. що складається з пені за прострочення сплати кредиту - 1765,21 грн. та пені за прострочення сплати процентів - 28707,99 грн. просило суд стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору, судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відмовлено в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки договором передбачено щомісячні платежі, що складаються з кредиту, відсотків, винагороди, комісії, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Крім того, судом не встановлено підстав для припинення поруки, а відмова в цій частині обґрунтована пропуском позовної давності, то суд належним чином не врахував, що до предмету позову входять також відсотки та пеня, яка нарахована в межах шестимісячного строку до дня звернення до суду.

Відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу в якому не погоджуються з доводами апеляційної скарги. Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 30.07.2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 17000,00 доларів США,, зі сплатою 15 % річних строком до 01.08.2016 року.

27 листопада 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до договору кредиту, за умовами якої було змінено щомісячний строк оплати процентів.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 220308 від 30.липня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язався перед Позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3, зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором Кредиту.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Як передбачено п. 1.2.2 Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком повернення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 01.08.2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та / або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Пунктом 6.1.2 Договору визначено що Банк має право в тому числі визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміні повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

З жовтня 2011 року не здійснює платежів для погашення кредиту.

Згідно вимог від 23.07.2013 року, що направлені за вихідними № 30-11/3113 та № 30-11/3114 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ПАТ «Укрсиббанк» вимагає від відповідачів протягом 31 дня з дати одержання повідомлення сплати простроченої заборгованості по процентам в розмірі 1162,36 доларів США та повідомляє, що у разі непогашення простроченої заборгованості Банк вимагає від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконання зобов'язань за Кредитним договором, а саме сплати на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі та нарахованих процентів, що разом становить 4041, 12 доларів США. (а.с.100, 101)

Відповідно до Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року - при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про застосування строків позовної давності в якій зазначає, що остання оплата по вказаному кредитному договору була здійснена ним 11.02.2010 року та жодних оплат що свідчили б про визнання ним вимог банку та сплати простроченої заборгованості після направленням вимоги від 23.07.2013 року він не здійснював, а Банк направивши йому вимогу змінив строк повернення кредитних коштів, а відтак і сам строк виконання зобов'язання.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 17.02.2016 року та виписки за кредитним договором з 30.07.2008 року по 13.10.2017 року, 27.01.2010 року ОСОБА_3 на виконання кредитного договору № 000 від 30.07.2008 року сплачено 13232,54 доларів США. Вказана оплата була останньою, а відповідач жодних оплат в тому числі після 23.07.2013 року не здійснював.

Судом вірно встановлено, що письмова вимога про сплату коштів була направлена Банком 23.07.2013 року, а відтак строк в межах якого Позивач повинен був звернутися до суду почався через 32 дні, тобто з 24.08.2013 року.

Надані сторонами Вимоги від 23.07.2013 року містять вимоги Банку, щодо строку сплати простроченої заборгованості за процентами, а також містить вимоги щодо сплати повної заборгованості за кредитом та строків такої оплати і фактично є вимогою про дострокове погашення кредиту в розумінні пункту 6.1.2. та 1.2.2. кредитного договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у той самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним цього обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність (ст.554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Отже банк, пред'явивши 23 липня 2013 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання, і протягом трьох років не заявив вимоги до позичальника та протягом шести місяців не пред'явив позову до поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Відповідно до вимог частин другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів .

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Отже, з 24.08.2013 року строк виконання зобов'язання настав, умови договору були змінені, а у Банка виникло право вимоги за Кредитним договором і тому саме з цієї дати, тобто з 24.08.2013 року почався перебіг строків позовної давності за цими правовідносинами, а кредитор направив позов до суду лише 14.09.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

При цьому, встановлено, що ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до суду із цим позовом 14 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог на підставі ст.ст. 256, 267, 559 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин, про застосування якої заявлено відповідачем.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи, з добутими доказами і відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: