МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/93/17 Категорія 30
Провадження № 22-ц/812/156/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Яценко Л.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради (далі - ЖКП ММР) «Бриз» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2018 року, постановлене під головуванням судді Бобрової І.В. в приміщенні суду о 15 год. 51 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ЖКП ММР «Бриз» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що 21.04.2016 року, у нічний час, за її місцем проживання мав місце факт пошкодження дротів електропостачання зі сторони під'їзду, внаслідок чого її квартира була знеструмлена від електропостачання. 22.04.2016 року зранку вона звернулась до ЖЕК № 3 з повідомленням про цей випадок та із заявою про виклик електрика. Заяву прийняв в усній формі безпосередньо начальник ЖЕК №3 Гринько Є.В. та того ж дня електрик, який є працівником ЖЕК ОСОБА_3 здійснив підключення електропостачання до її квартири. Після підключення електропостачання вона помітила, що червоний індикатор на приладі обліку не працює та повідомила про це електрика, на що він відповів про можливу поломку лічильника та порекомендував звернутися до ПАТ «Миколаївобленерго». Після цього вона звернулася до ПАТ «Миколаївобленерго» із заявою про виклик працівника та усунення поломки приладу обліку. 25.04.2016 року прийшов контролер ПАТ «Миколаївобленерго» та при огляді виявив порушення правил користування електроенергією для населення і склав акт про порушення №S0278 від 25.04.2016 року. Факт помилкового підключення до мережі електропостачання електриком ЖЕК №3 поза приладом обліку підтверджується заявою начальника ЖЕК №3 Гринько Є.В. У зв'язку з цим ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу за недораховану електроенергію в сумі 4930 гр. 77 коп. та судового збору у сумі 1378 грн. 13 грудня 2016 року суд задовольнив його вимоги. 29 грудня 2016 року стягнута сума нею була повністю перерахована стягувачеві. На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути з ЖЕК №3 ЖКП «Бриз» на її користь завдану ним майнову шкоду в сумі 4930 гр. 77 коп. та судового збору у сумі 1378 грн., а також понесені нею судові витрати в сумі 551,21 грн. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2018 року замінено первісного відповідача належним- ЖКП Миколаївської міської ради «Бриз».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом вирішено стягнути з ЖКП ММР «Бриз» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 4930,77 грн. та 1378 грн. судового збору. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні позивачка не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.

Так, судом було встановлено, що 21.04.2016 р. у нічний час за місцем проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 стороння особа пошкодила дроти електропостачання зі сторони під'їзду, внаслідок чого квартира була знеструмлена.

22.04.2016 р. позивачка звернулась до ЖЕК-3 ЖКП ММР «Бриз» з повідомленням про цю подію та з усною заявою до начальника ЖЕК Гринько Є.В. про виклик електрика. Того ж дня електрик ОСОБА_3 здійснив підключення електропостачання до квартири поза приладом обліку. Зазначені обставини підтверджуються заявою начальника ЖЕК-3 Гринько Є.В. на ім'я голови комісії з розгляду актів ПАТ «Миколаївобленерго» Дацко А.Ю.

25.04.2016 р. в ході перевірки у споживача електроенергії ОСОБА_1 було виявлено порушення п. 42 Правил користування електроенергією для населення, постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357, а саме самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки схованою електропроводкою до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, схованою електропроводкою поза приладом обліку з порушенням схеми обліку.

29.07.2016 р. ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 4930,77 грн. збитків за порушення правил користування електроенергією. Рішенням суду від 13.12.2016 р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» стягнуто 4930,77 грн. боргу за недонараховану електроенергію та 1378 грн. судового збору.

Зазначене вище рішення було виконане позивачкою, що підтверджується квитанціями ПАКТ КБ «ПриватБанк» від 29.12.2016 р. №0.0.679181004.1, №0728-4036-2563-8748.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 було звільнено з посади електромонтера 5 розряду з 18.04.2017 р. наказом ЖКП «Бриз» від 18.04.2017 р., тобто на час спричинення шкоди позивачу він виконував свої трудові обов'язки.

Проаналізувавши дані обставини у справі у їх сукупності та врахувавши положення ч.1 ст. 1191, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, суд дійшов висновку, про наявність причино наслідкового зв'язку між діями працівника ЖЕК-3 та вимушеною оплатою боргу ОСОБА_1 на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2016 року, а тому вважав, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, яка складається із суми збитків у розмірі 4930 грн. 77 коп. та суми судового збору у розмірі 1378 грн., сплачених позивачкою на виконання зазначеного рішення суду, підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд першої інстанції критично поставився до посилання представника відповідача на недопустимість врахування заяви Гринько Є.В. до голови комісії з розгляду актів ПАТ «Миколаївобенерго» як доказу, оскільки недотримання працівниками ЖКП ММР «Бриз» вимог обліку вхідної/вихідної кореспонденції не може звужувати обсяг прав інших осіб. Крім того, суд виходив з того, що у разі сумніву у достовірності зазначеного вище документу, відповідач міг, принаймні, провести службову перевірку з приводу надання такої заяви начальником ЖЕК-3 та дій електрика ОСОБА_3 щодо підключення квартири позивачки до мереж електропостачання, враховуючи, що з даним позовом до суду позивачка звернулася ще 11.01.2017 року, тобто під час перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з ЖЕК-3. Оригінал заяви містить печатку установи, тому у суду відсутні підстави вважати документ неналежним доказом.

Приймаючи рішення стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд з урахуванням положень п.3 ч.2, ч.1, 4 статті 23 ЦК України, п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові №6-1575цс16 від 09.11.2016 р., дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржене. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційним судом не переглядається взагалі.

Висновки суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 відповідають обставинам справи та законодавству, що регулює спірні правовідносини, а саме ст. 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. А шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, відшкодовує відповідно до положень ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції були з'ясовані предмет та підстави заявленого ОСОБА_1 позову, встановлено характер спірних правовідносин. Так, із системного аналізу позовних вимог ОСОБА_1 (обставин, якими вона обґрунтовувала вимоги), викладених в позовній заяві, вбачається, що позивачкою були заявлені вимоги про стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди, завданої працівником відповідача під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Однак, при цьому звертаючись до суду, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги на підставі ст. ст. 1191 ЦК України й стягнути з відповідача завдану їй матеріальну та моральну шкоду.

Приймаючи рішення стосовно позовних вимог про відшкодування завданої позивачці матеріальної шкоди, суд першої інстанції правомірно керувався положеннями ст.1172 ЦК України, яка передбачає, що шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, відшкодовує юридична або фізична особа, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, проте помилково до даних правовідносин застосував положення ст. 1191 ЦК України, а не ст. 1166 ЦК України. Але, враховуючи те, що це, виходячи із змісту заявлених позивачкою установленому законом порядку вимог, не призвело до прийняття неправильного рішення по справі, підстави для скасування рішення з цих підстав відсутні.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що шкода позивачці заподіяна саме діями працівника ЖЕК-3, які призвели до нарахування позивачці ПАТ «Миколаївобленерго» збитків та стягнення з неї на користь ПАТ «Миколаївобленерго» в судовому порядку як суми збитків у розмірі 4930 грн. 77 коп., так і суми судового збору у розмірі 1378 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно прийняв до уваги як доказ заяву начальника ЖЕК-3 Гринько Є.В. на ім'я голови комісії з розгляду актів ПАТ «Миколаївобленерго» Дацко А.Ю. (а.с.7), оскільки ця заява не містить вихідного номеру, вчинена не на бланку підприємства, тобто не має ознак документу, який створений службовою особою при виконанні нею своїх службових обов'язків, що свідчить на думку апелянта про її недопустимість в якості доказу вини працівника відповідача в підключенні електромережі поза приладом обліку, а отже і вини відповідача, не є підставою для скасування рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними, згідно ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Не бере до уваги суд згідно ст. 78 ЦПК України також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст. 79 ЦПК України). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Згідно теорії цивільного процесуального законодавства, документ - це матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Наведений у законі перелік письмових доказів не носить вичерпного характеру. До письмових доказів можуть бути віднесені також плани, схеми, креслення та інші документи, на яких закріплені відомості про факти, що мають значення для справи. Найчастіше в якості письмових доказів у цивільних справах фігурують документи, тобто складені на папері листи, довідки, тексти договорів, розписки і так далі. Письмові докази своїм смисловим змістом підтверджують суттєві для справи факти, це - «людська думка, застигла в певній формі». Письмові докази різноманітні. У цивільному процесі вони можуть бути класифіковані за кількома підставами (за змістом, формою і т.п.). За змістом письмові докази поділяються на дві основні групи: розпорядчі та довідково-інформаційні. До довідково-інформаційних письмових доказів відносяться різного виду довідки, акти, звіти, протоколи зборів, листи ділового характеру, особиста переписка громадян, тощо. За формою письмові докази можуть бути класифіковані на докази простої письмової форми і кваліфікованої письмової форми. Докази простої письмової форми- це документи, в яких містяться відомості про факти без їх спеціального посвідчення або реєстрації. Вони не містять будь-яких обов'язкових реквізитів, їх форма довільна. Докази кваліфікованої письмової форми- це документи, які посвідчені нотаріально або пройшли реєстрацію в органах управління. Дослідження письмових доказів в цивільному процесі здійснюється шляхом вивчення інформації, що міститься в них.

Таким чином, документ в розумінні доказу у цивільному процесі носить більш широке тлумачення, ніж службовий документ. Більш того, не оформлення службового документу у відповідності до ДСТУ, в тому числі виготовлення його не на бланку установи чи підприємства, не зазначення вихідного номеру, тощо, автоматично не тягне за собою недостовірність інформації, викладеної в такому документі.

Згідно матеріалів справи, заява начальника ЖЕК-3 Гринько Є.В. на ім'я голови комісії з розгляду актів ПАТ «Миколаївобленерго» була надана суду учасником справи. Інформація, викладена в ній, досліджувалася судом під час розгляду справи в установленому законом порядку. Заява підписана начальником ЖЕК-3 та скріплена печаткою даної установи. Тобто даний доказ, був одержаний без порушення порядку, встановленого законом. Належних та допустимих доказів на спростування інформації, викладеної в заяві, відповідачем суду надано не було.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що з 22 квітня 2016р.( дня підключення працівником ЖЕК-3 квартири позивачки до електромережі) до 25 квітня 2016р.( дня складання Акту про порушення Правил користування електроенергією для населення), пройшло три дні, а отже втручання в електромережу могло бути в цей період часу здійснено сторонніми особами, оскільки дані ствердження відповідача носять характер припущення та не тільки не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а й спростовуються змістом заяви начальника ЖЕК-3 про те, що саме працівником ЖЕК-3 ОСОБА_5 22 квітня 2016р. помилково було здійснено підключення квартири позивачки поза приладом обліку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що підприємство не мало можливості провести службового розслідування, так як на час звернення позивачки з позовом до суду ( 11 січня 2017р.) начальник ЖЕК-3 вже був звільнений, не впливає на правильність рішення суду, так як електромонтер ОСОБА_5, який безпосередньо виконував роботи 22 квітня 2016р. ще працював у відповідача до 18 квітня 2017р. Більш того, відповідачу було відомо про факт написання начальником ЖЕК-3 заяви на ім'я голови комісії з розгляду актів ПАТ «Миколаївобленерго» ще до звільнення начальника ЖЕК-3(30.08.2016р.), про що свідчить лист Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради від 06.06.2016р. на ім'я в.о. директора ЖКП ММР «Бриз», в якому повідомлялося про звернення начальника ЖЕК-3 з зазначеною заявою до комісії з розгляду актів ПАТ «Миколаївобленерго» Центрального округу філії м. Миколаєва та було запропоновано вирішити питання з ПАТ «Миколаївобленерго», а про результати проведеної роботи повідомити Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради.

Не заявляв відповідач також клопотання під час розгляду справи судом про допит у якості свідків начальника ЖЕК-3 та електромонтера ОСОБА_5

Таким чином, не зважаючи на те, що за даною категорією справ вина заподіювача шкоди резюмується і він звільняється від відшкодування шкоди тільки у разі, якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини, відповідач належних та допустимих доказів відсутності вини його працівників в спричиненні шкоди позивачці під час виконання ними своїх обов'язків не надав.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених в рішенні, а тому не є підставою для його скасування.

Щодо посилання позивачки в відзиві на апеляційну скаргу про необхідність розгляду питання про відшкодування їй моральної шкоди, слід зазначити, що дане питання вирішено судом першої інстанції і рішення в цій частині позивачкою не оскаржене в установленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375,381,382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року