Номер провадження: 22-ц/785/5395/18
Номер справи місцевого суду: 504/3944/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, третя особа Центр надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року (суддя Вінська Н.В.),

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, просила суд скасувати постанову про накладення арешту на нерухоме майно, б/н від 04.10.2011 року по кримінальній справі №9, винесену старшим слідчим з ОВС Сягровець Т.М., СУ ГУМВС України в Одеській області, про арешт земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 06.10.2011 року за реєстраційним №11692370 про арешт вказаної земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада 2009 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., позивач придбала земельну ділянку у АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Вказаний правочин було зареєстровано до Державного реєстру правочинів та Державному акті серії НОМЕР_2 зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Однак, при спробі розпрядитися своїм майном, у відділі надання адміністративних послуг Лиманської районної державної адміністрації Одеської області 06.11.2017 року ОСОБА_2 отримала Інформаційну довідку №102568100 від 03.11.2017 року, з якої вбачається що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис від 06.10.2011 року за №11692370 про накладення арешту на підставі постанови слідчого на земельну ділянку, яка на момент внесення запису належала їй. Вважала постанову слідчого винесеною з порушенням діючого законодавства, оскільки вона не була учасником процесу по кримінальній справі, в рамках якої накладено арешт на земельну ділянку та просила її скасувати.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зняття арешту з майна відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами ст. ст. 126, 214, 324 КПК України, в редакції 1960 року, прийняття рішення про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, накладення арешту на майно, належить до повноважень та компетенції слідчого при закритті кримінальної справи або суду при постановленні вироку, а також скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба. А отже, дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що кримінальну справу вже розглянуто, проте позивача не було залучено до розгляду цієї кримінальної справи. Тому вважає, що арешт повинен бути знятий в порядку цивільного судочинства.

На апеляційну скаргу представником Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області надано відзив, яким заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає,що ОСОБА_2 не має перешкод у зверненні з заявою до Малиновського районного суду м. Одеси в порядку кримінального судочинства.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.11.2009 року, посвідченим Марченко О.М., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, р.№569, ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 16.11.2009 року р.№2706 ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, від імені ОСОБА_7, продала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,099 га по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (п.1.1 Договору).

Земельна ділянка належала продавцю на підставі державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_2, виданого 18.02.2008 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №77, кадастровий номер НОМЕР_1 (п.1.2 Договору). Згідно з п. 2.2 Договору, продаж зроблено за сімдесят тисяч гривень, які одержані представником продавця від покупця до підписання цього Договору (а.с.12).

20.11.2009 року Марченко О.М., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області на державному акті серії НОМЕР_2 зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_8, що зареєстровано в Поземельній книзі 29.01.2010 року за реєстровим номером №21001 (а.с.11 зворот).

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою б/н в рамках кримінальної справи №9 04 жовтня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України Сягровець Т.М. накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим НОМЕР_3 (а.с.10).

Отже, оскаржуваний позивачем арешт на земельну ділянку був накладений постановою слідчого в рамках кримінальної справи №9.

У відповідності до положень ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 29 КПК України (в редакції 1960 року) при провадженні в кримінальних справах про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані вжити заходів до забезпечення можливості конфіскації майна обвинуваченого.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У зв'язку з наведеним критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 126, 214, 324 КПК України (в редакції 1960 року), прийняття рішення про скасування заходів забезпечення цивільного позову, накладення арешту на майно, долю майна, описаного для забезпечення цивільного позову, належить до повноважень та компетенції слідчого при закритті кримінальної справи або суду при постановленні вироку, а також скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, накладення арешту на майно, належить до повноважень та компетенції слідчого при закритті кримінальної справи або суду при постановленні вироку, а також скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба. А отже, вимоги ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець