Справа № 183/704/18
№ 2/183/1571/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Демяненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на майно, що було набуте під час перебування у шлюбі,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просила визнати будинок № 77 по вул. Назаренка в с. Казначеївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці розміром 0,6209 га, її особистою приватною власністю.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що з 19 січня 1974 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, який помер 24 липня 2007 року. 01 вересня 2006 року позивач придбала домоволодіння № 77 по вул. Назаренка в с. Казначеївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці розміром 0,6209 га. Дане домоволодіння позивач придбала за власні кошти з метою займатись огородництвом. Кошти на придбання домоволодіння позивачці подарувала донька ОСОБА_5 на день народження. Про те, що дану садибу вона придбала за власні кошти було відомо всім близьким родичам дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також чоловіку ОСОБА_4. Після смерті чоловіка було відкрито спадкову справу. Дане домоволодіння до переліку майна, яке підлягало розподілу між спадкоємцями мною, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не увійшло, оскільки всім було відомо, що дане домоволодіння не є спільним з чоловіком майном. На даний час позивач має намір відчужити вказане домоволодіння, але під час консультації у нотаріуса їй було розяснено, що вказане домоволодіння було придбано під час перебування з у шлюбі померлим, тому воно являється спільним майном подружжя, яке має бути включене до переліку майна, що підлягає поділу між спадкоємцями. Зазначені обставини спонукали позивача до звернення з позовом до суду.

Позивач до суду не з'явилась, надала заяву згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надавши суду заяви та пояснення, за яких позовні вимоги та обставини, покладені в обґрунтування позову визнали та просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають.

У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19 січня 1974 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстровано в Ніжинській сільраді Куйбишевського району Кокчетавської області Казахської СРСР за актовим записом № 3, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про одруження.

01 вересня 2006 року позивач придбала домоволодіння № 77 по вул. Назаренка в с. Казначеївка Магдалинівського району Дніпропетровської області який розташований на земельній ділянці розміром 0,6209 га, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності.

24 липня 2007 року помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть.

Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Такі ж розяснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Між тим, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів, які свідчили б про наміри ОСОБА_4, спрямовані на виділення його частки в спільному майні подружжя з метою подальшого користування, володіння чи розпорядження спірним майном у відповідності до ст. ст. 60, 70 СК України, від дня посвідчення договору купівлі - продажу будинку № 77 по вул. Назаренка в с. Казначеївка Магдалинівського району Дніпропетровської області по день його смерті не встановлено.

Судом встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та діти - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори с заявами про прийняття спадщини, однак, в силу ст.82 ЦПК України визнали обставини, зазначені у позові, визнали, що домоволодіння є особистою власністю позивача.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 57 СК України, ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати домоволодіння № 77 по вул. Назаренка в с. Казначеївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, яке складається з: житлового дому загальною площею 34,8 кв.м. та житловою площею 15,4 кв.м., та господарських будівель, а також земельну ділянку, на якій воно розташоване, розміром 0,6209 га, особистою приватною власністю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.