Справа № 324/561/18
Провадження № 2-о/324/30/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Cавченко Н.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Пологи цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Пологівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області у порядку ст.317 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території його матері ОСОБА_5. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що його мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Горького), 21, але тимчасово вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, де й померла 06.01.2018 року. Поховали матір заявника на селищному цвинтарі с.Кримське Сакського району АР Крим. Для отримання свідоцтва про смерть державного зразка заявник звертався до Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_5 у звязку з тим, що документи про смерть матері видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про смерть матері та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено.

У судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали у повному обсязі і просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Додатково заявник пояснив, що його мати ОСОБА_5 дійсно померла після тривалої тяжкої хвороби 06.01.2018 року у с.Кримське Сакського району АР Крим, де останнім часом проживала у своєї доньки. Його мати була похована 10.01.2018 року на цвинтарі у с.Кримське Сакського району АР Крим і він особисто був присутній під час її поховання. Він зазначив, що під час спілкування із сестрою зясував, що вона не зверталася із заявою про встановлення факту смерті матері на підконтрольній владі України території.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що ОСОБА_5 була її свекрухою і останнім часом вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4 у своєї доньки. ОСОБА_5 дійсно померла 06.01.2018 року за місцем свого проживання, тобто у с. Кримське Сакського району. Про смерть свекрухи їх із чоловіком повідомила сестра чоловіка ОСОБА_6 Вона особисто не була присутня під час поховання ОСОБА_5, але був присутній її чоловік, від якого вона дізналася, що свекруху поховали 10.01.2018 року на кладовищі у с. Кримське Сакського району.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що він є сином ОСОБА_5 і рідним братом заявника. Також він повідомив, що зранку 06.01.2018 року його братові, тобто заявникові, зателефонувала їхня сестра ОСОБА_6 і повідомила про смерть матері. Мати останнім часом проживала у своєї доньки у с. Кримське Сакського району, де і померла. Вони з братом були присутні під час поховання матері 10.01.2018 року на цвинтарі у с. Кримське Сакського району.

На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення заявника, його представника і свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_5, яка народилася 04.10.1930 року у с.Басань Пологівського району Запорізької області, Україна, є матірю ОСОБА_1, на підтвердження чого до суду надано копію свідоцтва про народження серії V-УР №0335653 від 25.11.1967 року.

У копії медичного свідоцтва про смерть серії 35 №020586 від 09.01.2018 року, яке видане так званою Кримською АО ПЕМ, не підпорядкованою закладам охорони здоровя України, у копії довідки про смерть № 20 від 09.01.2018 року та у копії свідоцтва про смерть серії І-АЯ №621377 від 09.01.2018 року, які зареєстровані та видані так званим Сакським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, зазначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 06.01.2018 року у с.Кримське Сакського району Республіки Крим.

27.03.2018 року заявник звернувся до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації смерті матері ОСОБА_5, проте, у видачі свідоцтва про смерть йому було відмовлено, оскільки ним було надано документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України.

Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою, не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Із пояснень заявника, його представника та свідків, а також із наданої до суду копії паспорта померлої ОСОБА_5 та фотокарток місця поховання ОСОБА_5 судом встановлено, що 06.01.2018 року у с.Кримське Сакського району АР Крим померла громадянка України ОСОБА_5, яка народилася 04.10.1930 року у с.Басань Пологівського району Запорізької області, Україна.

Медичне свідоцтво про смерть серії 35 №020586 від 09.01.2018 року, довідка про смерть № 20 від 09.01.2018 року та свідоцтво про смерть серії І-АЯ №621377 від 09.01.2018 року, видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, не створюють правових наслідків. Тобто для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_5 існують обєктивні перешкоди.

З метою захисту прав і свобод громадян України суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть та здійснити його права, повязані із встановленням даного факту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265, 268, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Пологівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території задовольнити повністю.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_5, яка народилася 04 жовтня 1930 року у с.Басань Пологівського району Запорізької області, Україна, і яка померла 06 січня 2018 року у с.Кримське Сакського району АР Крим, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: