Номер провадження: 22-ц/785/4171/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року м. Одеса

Справа № 521/18161/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Дроганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4, діюча від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

- відповідач - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза позовом ОСОБА_4, діючої від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_10на рішення Малиновського районного суду м. Одеса, ухвалене у складі судді Поліщук І.О. 06 лютого 2018 року,

встановив:

У листопаді 2015 р. ОСОБА_4звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) вселити її та її неповнолітніх дітей у квартиру АДРЕСА_1; 2) встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй та її неповнолітнім дітям в користування кімнату, площею - 18,1 кв. м., відповідачці - житлову кімнату, площею - 13,7 кв. м.. Кухню, площею - 7,5 кв. м., підсобні приміщення залишити у загальному користуванні; 3) зобов'язати ОСОБА_10 не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., вона та відповідачка у рівних частках є власницями - 495/1000 часток квартири АДРЕСА_2. Квартира складається з двох кімнат площею - 18,1 кв. м. та - 13,7 кв. м., кухні - 7,5 кв. м.. Житлова площа квартири складає - 31, 8 кв. м.. Вона та її п'ятеро дітей зареєстровані у квартирі. Відповідачка зареєстрована за іншою адресою.

На час звернення до суду виникла потреба у користуванні квартирою. Вона та її діти не мають іншого постійного житла, мешкають у найманій квартирі. Вона сама виховує дітей, не має матеріальної можливості орендувати житло. Відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду (а. с. 1 - 3).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2018 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у 495/1000 часток квартири АДРЕСА_3, які в цілому складаються з приміщень: - 5,6 - житлові кімнати, житловою площею - 31,8 кв. м.; - 3-а - кухня, - 495/1000 кухні «3», - коридору - «2», - туалету - «8» , - тамбура «1».

Зобов'язано ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у користуванні 495/1000 частками квартири АДРЕСА_3, які в цілому складаються з приміщень: - 5,6 - житлові кімнати, житловою площею - 31,8 кв. м.; - 3-а - кухня, - 495/1000 кухні «3», - коридору - «2», - туалету - «8» , - тамбура «1».

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно Свідоцтва про право на спадщину законом від 02.02.2015 р., виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., спадкоємцями майна ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р., є його дружина - ОСОБА_10, яка зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_9, на ? частку у спадщині, та його дочка - ОСОБА_4, яка зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_10, на ? частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з - 495/1000 часток у праві власності на квартиру під АДРЕСА_11 належній померлому на підставі Договору дарування, посвідченого П'ятою одеською державною нотаріальною конторою 29.09.1997 р. за реєстровим № 203196. Право власності зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 14.11.1997 р. в книзі 220 пр. на стор. 75 за № 104. 495/1000 часток у праві власності на квартиру в цілому складаються з приміщень: - 5, 6 - житлові кімнати, житловою площею - 31,8 кв. м., - 3-а - кухня, - 495/1000 кухні - 3, - коридору - 2, - туалету - 8, - тамбура - 1. Загальна площа квартири - 96, 0 кв. м., житлова - 70,5 кв. м.. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку вказаного майна видано ОСОБА_4. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку вказаного майна ще не видано.

Встановлено, сторонами не заперечується, що квартира АДРЕСА_4 є комунальною. Приміщення що входять до складу 495/1000 часток квартири це - приміщення кухні «3а», площею - 7,6 кв. м., - «5» - житлова, площею - 13,7 кв. м., - «6» - житлова, площею - 18,1 кв. м., де проживає відповідачка ОСОБА_10.

З технічної документації квартири АДРЕСА_4 вбачається, що вказана квартира є комунальною. 495/1000 часток квартири в цілому складаються з приміщень: - 5,6 - житлові кімнати, житловою площею - 31, 8 кв. м., - 3а - кухня, - 495/1000 кухні - 3, - коридору - 2, - туалету - 8, - тамбура - 1. Загальна площа квартири - 96,0 кв. м., житлова - 70,5 кв. м..

З довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію), виданої на ім'я ОСОБА_4 начальником дільниці № 7 КП «ЖКС «Черьомушки», за адресою - АДРЕСА_5 зареєстровані - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до висновку № 5403/17-1027 судової будівельно-технічної експертизи складеного 29.06.2017 р. Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз технічна можливість визначення порядку користування 495/1000 частинами квартири АДРЕСА_6 між співвласниками ОСОБА_10 та ОСОБА_4 з урахуванням ідеальних часток співвласників відсутня.

У зв'язку з відсутністю технічної можливості визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_6 між співвласниками ОСОБА_10 та ОСОБА_4 з урахуванням ідеальних часток співвласників по ? частині кожному із співвласників, варіанти визначення порядку користування квартирою відсутні.

Запропонований позивачкою порядок користування квартирою порушує інтереси сторін. Суд вважає, що запропонований позивачкою порядок користування житловими кімнатами, кухнею та іншими приміщеннями квартири, не може бути закріплений судовим рішенням.

Враховуючи, що реальному розподілу квартира не підлягає, технічна можливість визначення порядку користування квартирою між співвласниками ОСОБА_10 та ОСОБА_4 відсутня, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про визначення порядку користування спірною квартирою, яка складається із 495/1000 часток квартири АДРЕСА_7.

Встановлено та підтверджено доказами, що відповідачка проживає у вищевказаній квартирі та користуються всіма її приміщеннями. Позивачка з дітьми не проживає у спірній квартирі, відповідачка не хоче щоб вони вселялися до квартири, тому що проживати разом з п'ятьма дітьми у квартирі, де одна кімната є прохідною, неможливо.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 зверталася до Хмельницького відділення Малиновського ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою щодо неправомірних дій відповідачки, про що свідчить талон - повідомлення № 001575, реєстр № 33033 від 14.10.2015 р..

Наведене свідчить про те, що позивачка, як власниця ? частки 495/1000 частин квартири АДРЕСА_8, має право на вселення до цієї квартири. Враховуючи що в спірній квартирі зареєстровані і неповнолітні діти позивачки, єдиним законним представником яких є тільки ОСОБА_4, і тільки позивачка як мати дітей здійснює батьківське піклування, неповнолітні діти мають бути вселені до спірної квартири разом з матір'ю (а. с. 176 - 2179).

ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі. Ухвалити нове судове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_10 вказує, що квартира призначена для проживання однієї сім'ї. Неможливо проживати у квартирі, не порушуючи прав дітей та її прав, як інваліда ІІ групи. Позивачка вселена у комунальну квартиру, частина приміщень якої знаходиться у фактичному користуванні власника 505/1000 часток квартири, який не є стороною по справі.

Апелянт у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не надала. Вона та її представник у судовому засіданні вважали необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на законність, обґрунтованість рішення та безпідставність апеляційної скарги. Вказували, що позивачка, як співвласник квартири, має право користування останньою.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ОСОБА_4 рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визначення порядку користування квартирою не оскаржила. Законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, суд вірно встановив вищевказані факти по справі та відповідні їм правовідносини, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність часткового задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 355, 358 ЦК України) та процесуального (ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо спільного користування квартирою.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За правилами, передбаченими ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_4 є співвласниками, кожна по ? частині, 495/1000 часток квартири АДРЕСА_6,

ОСОБА_4 та її діти зареєстровані у цій квартирі, правильним є висновок суду про задоволення позовних вимог про вселення ОСОБА_4 разом з її дітьми у квартиру, зобов'язання ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_4 та її дітям у користуванні 495/1000 частками квартири.

Доводи апелянта про те, що квартира призначена для проживання однієї сім'ї, а тому неможливо проживати у ній, не порушуючи прав дітей та її прав, як інваліда ІІ групи, колегія суддів відхиляє, виходячи з вищевказаних положень законодавства щодо захисту права власності.

Доводи апелянта про те, що позивачка вселена у комунальну квартиру, частина приміщень якої знаходиться у фактичному користуванні власника 505/1000 часток квартири, який не є стороною по справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_4 та її діти вселені у 495/1000 частин квартири з визначенням конкретних приміщень, які не стосуються співвласника 505/1000 частин квартири.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_10 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаженій частині є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_10, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10- залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 06 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе