Номер провадження 2/754/2840/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних і відсотків за користування грошовими коштами -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних і відсотків за користування грошовими коштами, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою на загальну суму 25 924, 42 грн. Однак, станом на 27.12.2017 року рішення суду, яке вступило в законну силу так і не було виконане відповідачем, останній продовжує користуватися грошовими коштами, які належать позивачу. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 5 954, 88 грн., 3% річних в розмірі 1 708, 47 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ в розмірі 10 226, 87 грн., а всього 17 890, 22 грн. та судові витрати по справі.

Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних і процентів за користування грошовими коштами розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою на загальну суму 25 924, 42 грн.

Однак, станом на 27.12.2017 року рішення суду, яке вступило в законну силу та і не було виконане відповідачем.

Згідно з рішенням суду від 11.12.2015 року визначено основну суму боргу в розмірі 22 137, 11 грн., період за який проведено розрахунок 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами був встановлений з 15.07.2014 року по 01.06.2015 року.

Тобто, з викладеного вище вбачається, що відповідач починаючи з 02.06.2015 року продовжує користуватися грошовими коштами, що належать позивачу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статті 526, 527 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за завітним.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Зазначені проценти не слідує співставляти з неустойкою: вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами, і отже стягуються незалежно від вини боржника. Договором або законом з прострочення грошового зобов'язання може бути також встановлена неустойка.

Частинами 1, 2 статті 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки відповідач добровільно не виконав рішення суду та не сплатив грошові кошти, а тому відповідно до розрахунку у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед ОСОБА_1 за період з 02.06.2015 року по 27.12.2017 року на загальну суму 17 890, 22 грн. з яких:

- 5 954, 88 грн. - інфляційні витрати;

- 1 708, 47 грн. - 3% річних;

- 10 226, 87 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язань і заборгованість за Договором не погашає.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач рішення суду не виконує, продовжує користуватися грошовими коштами, що належать позивачу, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі й з відповідача на його користь підлягає стягненню грошові кошти на загальну суму 17 890, 22 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 640, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 598, 599, 610, 611, 615, 625, 655, 656, 1048, ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних і відсотки за користування грошовими коштами - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в розмірі 5 954, 88 грн., 3% річних в розмірі 1 708, 47 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ в розмірі 10 226, 87 грн., а всього 17 890, 22 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: