Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1384/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2018 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Федишина І.В.,

з участю секретаря Коломієць Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Красилові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Реєстраційний відділ Красилівської міської ради Хмельницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 з вищезазначеним позовом звернулася до суду.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником 54/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі рішення Красилівського районного суду від 27.03.1990. В 2004 році її дочка вступила в фактичні шлюбні відносини з відповідачем ОСОБА_2, а згодом, 22.09.2006, вони зареєстрували шлюб. У 2006 році вона на прохання дочки та бувшого зятя прописала (зареєструвала) відповідача ОСОБА_2 у своїй частині будинку, однак він з дня реєстрації в її будинку не проживав так, як працював та проживав у м.Києві. Так, як сімейне життя дочки з відповідачем не склалось, 06.06.2012 шлюб між ними розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділом ДРАЦС Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області зроблено відповідний запис № 15. Той факт, що відповідач з 2006 року по даний час не проживає в її будинку, підтверджується актом обстеження умов проживання від 18.07.2017. В 2016 році її дочка ОСОБА_3 просила відповідача знятись з реєстрації в її будинку. На що відповідач повідомив, що він проживає в Швеції і приїхати в Україну для вирішення цього питання не може, при цьому він надіслав заяву про згоду на зняття його з реєстрації. Однак, без його особистої присутності чи без довіреності для його представництва з метою зняття з реєстрації це зробити неможливо, а тому вона вимушена з даним позовом звернутись до суду. Відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку за місцем реєстрації понад рік без поважних причин, а тому згідно ст. 71 ЖК України його може бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку. З 2008 року власником 46/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 являється її дочка ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу 10.06.2008, реєстровий № 2893. Просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку по АДРЕСА_1

У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання не прибув, згідно наданої ним заяви згоден на зняття його з реєстрації.

Треті особи, належно повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи, до суду не прибули, представник міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Судом достовірно встановлено, що згідно рішення Красилівського районного суду від 27.03.1990 власником 54/100 частин будинку в АДРЕСА_1 Хмельницької області є ОСОБА_1 У даному житловому будинку крім ОСОБА_1 зареєстрований її зять ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Щодо зняття з реєстрації він не заперечує, однак зробити це не може в зв'язку з перебуванням за межами України.

Ці обставини підтверджуються: рішенням Красилівського районного суду від 27.03.1990, довідкою № 269 від 11.07.2017 про склад сім'ї зареєстрованих осіб у житловому будинку ОСОБА_1, свідоцтвом про народження ОСОБА_3 НОМЕР_1, свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_3 НОМЕР_2, заявою ОСОБА_2 від 15.02.2016, актом від 18.07.2017 Красилівської міської ради, договором дарування від 10.06.2008, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22815243 від 25.05.2009.

Відповідно до стст. 386, 391 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 150, 156 Житлового Кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 2 статті 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ході судового розгляду справи встановлено, що член сім'ї власника спірного житла ОСОБА_2 з 2006 року припинив спільне проживання з ОСОБА_1 у її будинку, що, однак, не позбавило його права користування цим приміщенням, але тільки у випадку його відсутності в цьому приміщенні строком до одного року. Оскільки ж ОСОБА_2, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами, не проживає в будинку ОСОБА_1 з 2006 року, тобто більше 11-ти років, слід визнати його таким, що втратив право користування житлом позивача.

Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві.

На підставі викладеного, керуючись стст. 150, 156 ЖК України, стст. 386, 391, 405 ЦК України, стст. 2, 3, 12, 13, 23, 81, 95, 133, 141, 258, 264, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловими приміщеннями в будинку АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено через Красилівський районний суд до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. В. Федишин