№ 2/325/20/2018
20 лютого 2018 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Приазовське Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області та Новоазовська районна державна адміністрація Донецької області про надання дозволу на багаторазові виїзди дитини у супроводі матері і без згоди батька із зони та в зону проведення антитерористичної операції,
ОСОБА_1 в позові просить надати дозвіл на виїзд в її супроводі із міста Новоазовськ Донецької області в місто Маріуполь Донецької області і навпаки із міста Маріуполь в місто Новоазовськ Донецької області разом із дочкою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на строк до досягнення дитиною 16 річного віку без згоди і супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Гянджа Республіки Азербайджан, тобто на період із дня набрання рішення суду законної сили до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
В обґрунтування вимог в позові вказано, що відповідач у справі, колишній чоловік позивача - є батьком неповнолітньої ОСОБА_3, яка проживає з матір'ю (позивачем у справі). Рішеннями Приазовського районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано, з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини. Приблизно у вересні 2015 року відповідач виїхав на постійне місце проживання в Республіку ОСОБА_4, уродженцем якої він є. З того часу відомості про батька відсутні, аліменти за рішенням суду він не сплачує, від виховання дитини ухиляється. Така поведінка відповідача суперечить інтересам доньки, так як донька, проживаючи в зоні АТО, не має змоги без згоди батька проїхати на територію підконтрольну Україні. Зокрема в м.Маріуполі Донецької області за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є рідним братом позивача та дядьком неповнолітньої доньки. У зв'язку з цим та на підставі п.5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей мати не може виїхати із неповнолітньою донькою із зони АТО до родичів та назад в'їхати за місцем постійного проживання, що суперечить інтересам неповнолітньої дитини, обмежує її право на спілкування з родичами, вільний вибір місця проживання.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, в позовній заяві надала згоду на заочний розгляд справи.
Згідно даних позовної заяви та копії посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 виданої 23.04.2013р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з датою закінчення строку дії - 04.04.2014 року, місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 з 26.02.2012 року, тобто в тимчасово окупованому населеному пункті.
Згідно інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 2.3-3185 від 20.12.2017 року, за наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області, який ведеться з 2015 року, відсутні відомості про реєстрацію місця проживання відповідача, облікові матеріали, щодо реєстрації мешканців Донецької області до 2015 року залишилися на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі.
Надіслана відповідачу судова повістка за адресою, вказаною в позові та в посвідці на тимчасове проживання в Україні, повернута до суду без вручення на підставі листа генеральної дирекції УД ППЗ "Укрпошта" від 22.07.2014р № 522-31/205 "Щодо часткового призупинення приймання до пересилання поштових відправлень".
ОСОБА_2 викликаний до суду в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", шляхом опублікування судової повістки на сайті Приазовського районного суду Запорізької області та вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, листом від 15.12.2017 року повідомив, що орган опіки та піклування не має можливості виїхати за місцем проживання позивача й скласти акт обстеження умов проживання, дослідити інші документи, що стосуються предмету спору. Отже, надати висновок щодо вирішення спору не має змоги, при вирішення справи покладається на розсуд суду.
Третій особі, яка залучена судом - Новоазовській районній державній адміністрації Донецької області за зміненою адресою в м.Маріуполі Донецької області (проспект Перемоги, 16) судом двічі надсилалися судові повістки та ухвала про надання висновку щодо вирішення спору. Але, обидва поштові відправлення повернуті до суду без вручення із довідкою Укрпошти: "за закінченням терміну зберігання" та із надписом на конвертах про те, що така організація за даною адресою відсутня.
Так як судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи, враховуючи вимоги закону щодо розумності вирішення судових справ, згідно ст.280 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.
Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 28 травня 2011 року між сторонами у справі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано цього ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2.
Згідно копії рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 12.08.2015 року у справі № 325/1507/15-ц, цей шлюб розірвано, позивачу залишене прізвище ОСОБА_2. Рішення суду набрало законної сили 08.09.2015 року.
Сторони мають дочку ОСОБА_3, яка народилася в м.Донецьку Донецької області, Україна 05 січня 2012 року, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 17.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області, а також Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, витребуваним судом на підставі ч.7ст.81 ЦПК України.
Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 17.08.2015 року у справі № 325/1513/15-ц, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення суду набрало законної сили 23.10.2015 року.

Вказаним рішення в сукупності з наданою додатково позивачем довідкою з місця проживання № 273 від 06.02.2018 року підтверджені обставини, що дитина проживає лише з матір'ю.

Відповідно з довідкою Приморського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 в період з 05.08.2015 року по 19.02.2018 року за виконавчим листом Приазовського районного суду Запорізької області аліменти від ОСОБА_2 не отримувала.

Позивач в заяві навела обставини про ухилення відповідачем від виконання обов'язків з виховання та утримання неповнолітньої доньки, але вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не заявляла.

ОСОБА_1 додала до позову копію паспорта громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання якого зареєстроване в АДРЕСА_1, вказавши, що він є її рідним братом та, відповідно дядьком доньки. Будь яких доказів щодо родинних відносин суду не надано.

Із даних паспорту суд може тільки припускати, що позивач, попереднє прізвище якої ОСОБА_5 та ОСОБА_5 є рідними сестрою і братом, виходячи з однакових прізвища і по батькові.

Але, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, обставина про наявність родичів в м.Маріуполі є не підтвердженою належними та достатніми доказами.

Судом із наданих позивачем документів (копії перекладу паспорта НОМЕР_4 громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, наведених вище копій свідоцтв про шлюб та про народження і Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини) встановлено, що батько неповнолітньої ОСОБА_3 є громадянином іншої держави - Республіки ОСОБА_4.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування, а фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом, а також законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей (частини 4 і 6 наведеної статті ЦПК).

Відповідно до ст.14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м.Новоазовськ Новоазовського району Донецької області, де проживають позивач з дитиною.

Наказами № 415ог від 12.06.2015 року, №222ог від 14.04.2017 року заступників керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України затверджені "Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей" і "Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей".

Згідно наведених нормативних актів в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Але, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків: а) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків та б) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків

Виходячи з наведених норм, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у випадку, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини.

Із досліджених вище документів судом встановлено, що батько неповнолітньої ОСОБА_3 є іноземцем, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про її народження.

З урахуванням встановлених обставин про іноземне громадянство батька, а також вимог наведених норм закону, неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на виїзди з тимчасово неконтрольованої території України через лінію зіткнення із міста Новоазовськ Донецької області в місто Маріуполь Донецької області та в'їзди на тимчасово неконтрольовану територію України із міста Маріуполя Донецької області в місто Новоазовськ Донецької області у супроводі тільки матері ОСОБА_1 і без нотаріальної згоди батька - іноземця.

Тобто, спір у справі відсутній, підстав для захисту прав чи інтересів неповнолітньої особи, які захищені законом, не має. Тому, слід відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області та Новоазовська районна державна адміністрація Донецької області про надання дозволу на багаторазові виїзди дитини у супроводі матері і без згоди батька із зони та в зону проведення антитерористичної операції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.П. Пантилус