Ухвала

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 183/7921/14

провадження №61-1688зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Штелик С. П. (судді-доповідача), Висоцької В.С., Мартєва С. Ю.,

розглянув заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 16 серпня 2017 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року та рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» указувало на те, що 06 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4, було укладено кредитний договір за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 87 000 доларів США, який зобов'язалась повернути до 06 травня 2023 року та сплатити відсотки за користування кредитом.

Також 06 травня 2008 року з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_5 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_4 всіх боргових зобов'язань перед банком.

Позичальник ОСОБА_4 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором у частині виплати періодичних платежів на погашення кредиту, унаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 03 листопада 2014 року становила 376 878,34 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складало 4 880 574, 50 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути з відповідачів солідарно 643 148,23 грн, що складає дійсний розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 27 травня 2016 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг» відхилено, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року залишено без змін.

27 жовтня 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 16 серпня 2017 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року та рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (в редакції чинній на день подання заяви).

Ухвалою Верховного Суду України від 31 жовтня 2017 року заяву ТОВ «ОТП Факторинг» залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків до 22 листопада 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 01 грудня 2017 року продовжено ТОВ «ОТП Факторинг» строк для усунення недоліків заяви до 27 грудня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності закон України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

12 січня 2018 року матеріали провадження за заявою ТОВ «ОТП Факторинг» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 16 серпня 2017 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року та рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

18 січня 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків заяви ТОВ «ОТП Факторинг» про перегляд судових рішень, які свідчать про виконання вимог ухвали Верховного Суду України від 31 жовтня 2017 року.

У заяві ТОВ «ОТП Факторинг» порушує питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року та рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (в редакції чинній на день подання заяви) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновках щодо застосування у подібних правовідносинах статей 257, 559 ЦК України.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року в справі № 6-24цс14; від 29 червня 2016 року в справі № 6-1188цс16; від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1451цс16; від 29 березня 2017 року в справі № 6-3087цс16 та від 07 вересня 2016 року в справі № 6‑801цс16.

Перевіривши викладені у заяві доводи Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 статті 355 ЦПК України ( у редакції чинній на день подання заяви) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що пред'явивши 25 лютого 2009 року та 24 червня 2009 року досудові вимоги до боржника і поручителя про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання, і мало право пред»явити позов до ОСОБА_4 як боржника протягом трьох років, а до ОСОБА_5 як поручителя - протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Водночас ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду 15 грудня 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачами у справі, що є підставою для відмови в позові.

У постанові від 29 червня 2016 року в справі № 6‑1188цс16, що надана заявником як приклад, зазначено, що в разі зміни строку виконання основного зобов»язання, банк має право протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі від 16 серпня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає зазначеній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 червня 2016 року в справі № 6‑1188цс16.

У постанові від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1451цс16, що надана заявником як приклад, зазначено, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, у разі якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останньої, а отже і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником.

У постанові від 29 березня 2017 року в справі № 6-3087цс16, що надана заявником як приклад, зазначено, що якщо кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), то за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Вимога до поручителя може бути пред'явлена банком в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем.

У постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16, що надана заявником як приклад, зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У постанові від 16 квітня 2014 року в справі № 6-24цс16, що надана заявником як приклад, зазначено, що позовна давність відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року, від 14 вересня 2016 року, від 29 березня 2017 року та від 07 вересня 2016 року, зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, статтями 355, 360 ЦПК України (в редакції чинній на день подання заяви) колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду,

У Х В А Л И ЛА :

У допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним зобов'язаннями, до провадження за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 16 серпня 2017 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року та рішення Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С. П. Штелик
В. С. Висоцька
С. Ю. Мартєв