Справа № 303/1762/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року (у складі судді Монича В.О.) за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович і Мукачівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у березні 2018 р.

Просив визнати виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ЗавалієвимА.А. 22 грудня 2017 р. №14818 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк (надалі - Банк) заборгованості в розмірі 3 001 800,94 грн. таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування указав, що в березні 2018 р. йому стало відомо про існування оспорюваного виконавчого напису, який було пред'явлено до примусового виконання до Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Вважає дії Банку та приватного нотаріуса необґрунтованими та незаконними, зокрема:

-Банком і нотаріусом не було враховано погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна;

-заборгованість за кредитним договором, за якою вчинявся виконавчий напис, стягнута за період із 17.07.2007 р. по 02.08.2017 р., тобто поза межами строку позовної давності;

-Банк повинен був проінформувати позивача про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису і лише за відсутності заперечень зі сторони позивача, таку заборгованість можна вважати безспірною;

-позивач не отримував від Банку жодних повідомлень про усунення порушень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 травня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Указує, що нотаріус не отримував від Банку первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення часткового погашення кредитної заборгованості, а відтак у нотаріуса не було підстав вважати розмір заборгованості безспірним, а розрахунок заборгованості, наданий Банком нотаріусу, безспірність такої не підтверджує. Зазначає, що нотаріус не перевірив наявність чи відсутність спору щодо заборгованості. Указує, що наявна у матеріалах справи письмова вимога про усунення порушень не може вважатися належним доказом повідомлення боржника про намір учинити виконавчий напис.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд виходив із безпідставності позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком, оскільки судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, 22.12.2017 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_2 на користь Банку невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору №К079-07/Ф від 17.07.2007 р. і розрахунку заборгованості за договором станом на 02.08.2017 р. грошових коштів у сумі 116 054,16 доларів США, що за курсом 25,85 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.08.2017 р. складає 3 000 000, 04 грн. із урахуванням:

-40 000 доларів США - заборгованість за тілом кредиту;

-76 054,16 доларів США - заборгованість по відсотках;

Стягнення здійснюється за період із 17 липня 2007 р. по 02 серпня 2017 р. (а.с.10).

На виконання указаного виконавчого напису головним державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.11).

Банк, звертаючись до нотаріуса з приводу вчинення виконавчого напису подав низку документів, зокрема: кредитний договір № К079-07/Ф від 17 липня 2007 р., додаткову угоду №1 до цього договору, розрахунок заборгованості (а.с.53-69).

Також у матеріалах справи міститься письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №К079-07/Ф від 17.07.2007 р., якою ОСОБА_2 було повідомлено, що в нього наявна заборгованість перед Банком у розмірі 340 189,96 доларів США, яку він має сплатити в повному обсязі протягом п'яти календарних днів із дати відправлення указаної вимог. У випадку не задоволення вимог Банку, останній буде змушений розпочати примусове стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.71-73).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наданні Банком нотаріусу документи повністю відповідають Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також суд визнав твердження позивача щодо відсутності всіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису та неналежного повідомлення позивача про наявність заборгованості безпідставними.

Однак, із такими висновками суду не можна погодитися.

Згідно з положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Як видно з наданих Банком документів і матеріалів, виконавчий напис був учинений на підставі заяви Банку, кредитного договору №K079 - 07/Ф від 17 липня 2007 р., додаткової угоди №1 до цього договору, розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, письмової вимоги про усунення порушень надісланої боржнику.

Тобто, Банком нотаріусу надано всі необхідні документи для учинення виконавчого напису.

Разом з тим, відповідно до п.2.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів із моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги іпотекодавцю і боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про усунення порушень.

Як видно з матеріалів справи, Банком була надіслана письмова вимога про усунення порушень ОСОБА_2 Це підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (а.с.72), однак доказів того, що позичальник таке повідомлення отримав, не має. По штрихкодовому ідентифікатору не вдається самостійно відстежити, чи отримав ОСОБА_2 повідомлення про усунення порушень. Натомість, Банк не надав відповідних доказів, які б свідчили про отримання позичальником повідомлення. Також Банком було надано опис вкладення до цінного листа з описом (а.с.73), однак як видно з нього, лист адресувався ОСОБА_4, який проживає у Хмельницький області.

У зв'язку з цим апеляційний суд вважає, що доводи в частині неналежного повідомлення позичальника про наявну заборгованість заслуговує на увагу, а висновок суду першої інстанції про належне повідомлення позивача про необхідність сплатити суму боргу на користь Банку є необґрунтованим і таким, що не відповідає обставинам справи.

Законом передбачено, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює прав і обов'язків сторін, а перевіряє подані документи і приймає рішення про наявність чи відсутність підстав для вчинення виконавчого напису.

У цих спірних правовідносинах було встановлено, що Банком були надані всі належні документи для вчинення виконавчого напису, однак такі не свідчать про безспірність заборгованості.

Так, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2013 р. позов Банку було задоволено частково (а.с.12-15): у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К079-07/Ф від 17.07.2007 р. у сумі 189 086,48 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 511 368,23 грн., звернуто стягнення на предмет застави - автомобілі (3 шт.), сідлові тягачі (2 шт.) та причіп бортовий (1 шт.), які належать на праві власності ОСОБА_2 шляхом опису та передачі вказаних автомобілів Банку, з правом їх продажу Банком із укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою - покупцем, із зняттям указаних автомобілів із обліку в органах ДАІ України, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Як видно з виконавчого напису від 22.12.2017 р., із ОСОБА_2 на користь Банку було стягнуто заборгованість усього в розмірі 116 054,16 доларів США, яка складається із 40 000 доларів США - заборгованість по тілу кредиту та 76 054,16 доларів США - заборгованість по відсотках за кредитом.

Сума заборгованості на яку було звернуто стягнення на предмет застави складала 189 086,48 доларів США.

Отже, Банк у 2013 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, який став об'єктом вчинення виконавчого напису.

Жодних відомостей про те, чи виконується це рішення у примусовому або добровільному порядку Банк не надав. Так само як і не врахував наявність цього рішення, звертаючись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Із розрахунку заборгованості, наданого Банком не вбачається жодних сум, які б свідчили про виконання указаного рішення суду.

Наявність судового рішення у 2013 р. про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К079-07/Ф від 17.07.2007 р. уже не може свідчити про безспірність заборгованості в тому розмірі, в якому вона була пред'явлена для вчинення виконавчого напису.

Також належить відмітити, що в письмовій вимозі про усунення порушень Банк указав, що позичальнику належить сплатити загальну суму заборгованості в розмірі 340 189,96 доларів США, яка складається із 40 000 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 104 922, 81 доларів США - заборгованість по відсотках, 590,19 доларів США - заборгованість по комісії, 194 676,96 доларів США - заборгованість по пені.

Натомість, виконавчий напис був учинений на значно меншу суму загальної заборгованості (116 054,16 доларів США), що дає підстави сумніватися у достовірності сум заборгованості, які Банк пред'являє до стягнення із ОСОБА_2 І в котрий раз підтверджує, що сума заборгованості не є безспірною.

Суд першої інстанції цього не врахував, поверхнево підійшов до вивчення питання безспірності пред'явленої Банком до ОСОБА_2 заборгованості, взагалі не взяв до уваги та не дослідив заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2013 р., хоча саме воно і підтверджує довід позивача про відсутність факту безспірності заборгованості.

Окрім того, виконавчийнапис учинений усупереч положенню ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення у Банку права вимоги до ОСОБА_2 минуло більше трьох років.

Зокрема, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2013 р., яке має преюдиціальне значення, установлено, що ОСОБА_2 прострочив зобов'язання за кредитним договором ще станом на 25.03.2013 р.

Однак, Банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису лише 11.08.2017 р., а це зайвий раз свідчить про необхідність вирішення спірних правовідносин у порядку позовного провадження задля дотримання принципу змагальності сторін.

Апеляційний суд констатує, що порушене право та інтерес ОСОБА_2 підлягає судовому захисту саме шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки в протилежному випадку (за умови чинності виконавчого напису) він буде позбавлений права на ефективний засіб правового захисту щодо розміру кредитної заборгованості, оскільки як встановлено матеріалами справи, такий за умов наявності рішення про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не є безспірним.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись постаново. Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», Закону України «Про нотаріат», «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»,ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, ч.2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року скасувати.

3.Позов ОСОБА_2 задовольнити.

4.Визнати виконавчий напис, який учинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 22 грудня 2017 р. за №14818 таким, що не підлягає виконанню.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду .

6.Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року.

Судді: