Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 191/4079/15-ц

провадження № 61 - 4030 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Курило В. П., Крата В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів Калиновського А. Б., Єлізаренко І. А., Лаченкової О. В., якою залишено без змін рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у складі судді Прижигалінського Т. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрзалізниця» про визнання діагнозу «цукровий діабет 2 типу» таким, що не є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад, для поновлення на роботі та виплати заробітної плати за вимушений прогул.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 2002 року, працюючи стрільцем команди №2, та з 2009 року стоїть на обліку лікаря-ендокринолога з приводу захворювання на «цукровий діабет 2 типу» як інсулінонезалежний. Щороку при проходженні чергового медогляду лікар-ендокринолог визнає його придатним до роботи в якості стрільця ВОХОР, вказуючи при цьому діагноз: «цукровий діабет 2 типу» середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до наказу № 96/НОР 1 від 06.04.2012 позивача було відстороненню від роботи без збереження заробітної плати для проведення йому позачергового медогляду у зв'язку з тим, що діагноз «цукровий діабет 2 типу» є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад, на підставі статті 15 Додатку № 17 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом МТЗУ № 240 від 29.04.2010 (далі - Порядок № 240).

Вважаючи, що діагноз «цукровий діабет 2 типу» не є загальним медичним протипоказанням до роботи всіх груп, професій і посад, оскільки є не обґрунтованою підозра, що стан його здоров'я не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки, просить задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено; стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 350 грн судового збору.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії відповідача з видачі наказу № 96/НОР 1 від 06.04.2012 не суперечать статті 15 Додатку 7 до Порядку № 240 та іншим, зазначеним в наказі, положенням трудового законодавства, а свідчать про те, що діагноз позивача є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад. У зв'язку з чим відповідач правомірно відсторонив позивача від роботи без збереження заробітної плати та зобов'язав пройти позачерговий медогляд. Дані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2013 у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про визнання наказу незаконним, усунення перешкод у виконанні трудового договору, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 рокузалишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

15 листопада 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року, якою залишено без змін рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно взяли до уваги рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року, оскільки даним рішенням не встановлені обставини того, що діагноз «цукровий діабет 2 типу» є загальним медичним протипоказанням до роботи в якості стрільця ВОХОР, та не розглянули його позовні вимоги по суті, не дослідили надані докази.

29 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

7 лютого 2017 року до суду надійшли заперечення представників ПАТ «Укрзалізниця» на касаційну скаргу ОСОБА_4, які просять залишити без змін оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу без задоволення, оскільки судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрзалізниця» про визнання діагнозу «цукровий діабет 2-го типу» таким, що не є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад, для поновлення на роботі та виплати заробітної плати за вимушений прогул, призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 2002 року, працюючи стрільцем команди № 2, та з 2009 року перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога з приводу захворювання «цукровий діабет 2-го типу» як інсулінонезалежний. У період з 16.03.2012 по 30.03.2012 ОСОБА_4 перебував на лікарняному, діагноз - цукровий діабет 2-го типу, у зв'язку з чим був направлений на позачерговий медогляд, оскільки відповідно до статті 15 Додатку № 7 до Порядку № 240 такий діагноз є загальним медичним протипоказанням до роботи для всіх груп професій і посад.

Наказом № 96/НОР-1 від 06.04.2012 позивач без збереження заробітної плати був відсторонений від виконання своїх трудових обов'язків для проходження позачергового обов'язкового медичного огляду та попереджений, що у випадку не проходження ним позачергового медогляду у встановлені терміни, його буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно чинного законодавства.

Відповідач надав ОСОБА_4 направлення на обов'язковий медичний огляд працівника від 06.04.2012 та від 01.10.2013, проте, позивач не виконав вимоги наказу у встановлений строк та не пройшов позачерговий обов'язковий медичний огляд, розпочав процедуру оскарження Наказу № 96/НОР-1 від 06.04.2012 про відсторонення його від роботи.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про визнання наказу незаконним, усунення перешкод у виконанні трудового договору, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, відшкодування матеріальної та моральної шкоди встановлено, що дії адміністрації відповідача щодо видачі наказу № 96/НОР - 1 від 06.04.2012 про відсторонення від роботи ОСОБА_4 не суперечить положенням статей 46, 139 КЗпП України, статті 17 Закону України «Про охорону праці», та статті 15 Додатку № 7 до Порядку № 240.

За таких обставин правильним є висновок суду про те, що правомірність дій відповідача щодо відсторонення ОСОБА_4 від роботи без збереження заробітної плати та необхідності в проходженні позивачем позачергового медогляду, встановлена рішенням апеляційного суду від 20 березня 2013 року.

Додатком №7 Порядку № 240 визначено перелік медичних протипоказань до роботи, пов'язаної із забезпеченням безпеки руху та обслуговування залізничного транспорту, де вказано, що цукровий діабет 2-го типу з наявністю органічних уражень судин очей, нирок, серця, мозку незалежно від показників глікемії та глюкозурії, дози та виду цукрознижувальних терапій є загальним медичним протипоказанням для всіх груп професій та посад. У зв'язку з чим доводи позивача про те, що діагноз «цукровий діабет 2-го типу» не є таким, не ґрунтуються на вимогах закону. За таких обставин правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Статтею 46 КЗпП України передбачено відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 наказом № 96/НОР-1 від 06.07.2012 було відстороненно від роботи без збереження заробітної плати, даних про його звільнення з роботи у матеріалах справи не міститься, - позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги надані позивачем докази, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені докази не мають правового значення для вирішення спору.

За таких обставин відсутні підстави для висновку про те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права.

Підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у передбаченому статтями 411, 412 ЦПК України порядку немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року, якою залишено без змін рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.П. Курило

В.І. Крат