ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Соловей Г.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області Треті особи Селянсько фермерське господарство Берегиня, Фастівська районна державна адміністрація Київської області про визнання договору оренди землі поновленим, а додаткової угоди - укладеною, -

в с т а н о в и в :

26.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди землі поновленим, а додаткової угоди укладеною, посилаючись на те, що між ним та Фастівською районною адміністрацією Київської області було укладено договори оренди земельної ділянки, який 28.12.2012 року зареєстровано в управлінні Держкомзему Фастівського району. Оскільки земельна ділянка була виділена для фермерського господарства ним було створено селянсько-фермерське господарство Берегиня. З метою поновлення договору оренди землі на новий строк, позивачем надіслано лист до відповідача із проектом угоди. На що отримано відповідь про відмову в поновлені договору оренди земельної ділянки.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" визначено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Нормами ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктами 3.1., 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам визначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам у вирішенні питань, пов'язаних з підвідомчістю справ у спорах, що виникають із земельних відносин, господарським судам слід враховувати викладене в п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин.

Відповідно до п.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Отже, вирішуючи питання про відкриття провадження суд має з'ясувати, чи є спір приватноправовим або публічно-правовим, чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності, тощо.

Згідно із роз'ясненнями, що надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" з подальшими змінами передбачено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами, в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Також, як зазначено у висновку Верховного Суду України, що виходячи зі змісту норм ст. ст. 9, 11, 14, 16, 17, 18 Закону України Про селянське (фермерське) господарство та зі змісту норм ст. ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону України Про фермерське господарство, який діяв на час виникнення спірних відносин, після одержання державного акта на право приватної власності чи користування землею або укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов'язки власника чи землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України у справі №6-20100св09, справі №6-20859св07, справі №6-13576св07, справі №6-14879св07, справі №6-20275св07.

З дня державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи відбулась заміна орендаря у відносинах, щодо яких виник спір, а саме фізична особа - фермер вибув з спірних правовідносин оренди земельних ділянок, натомість його місце у спірних договірних правовідносинах в силу наведених вище вимог статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України Про фермерське господарство зайняло створене ним фермерське господарство як орендар по вказаним договорам оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що існує спір між ОСОБА_1, який є директором Селянсько-фермерського господарства Берегиня та Головним Управлінням Держгеокадастру у Київській області, який виник із земельних відносин, тобто носить приватно-правовий характер та підлягає розгляду у судах господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області Треті особи Селянсько фермерське господарство Берегиня, Фастівська районна державна адміністрація Київської області про визнання договору оренди землі поновленим, а додаткової угоди укладеною відмовити.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий суддя Г.В. Соловей