АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4500/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/273/18 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Щавурська Н. Б., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

з участю сторін та адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/4500/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року (головуючий суддя Братасюк В.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, здійснених на покращення домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в сумі 210671 гривень.

Позивач зазначив, що з 1990 року по 2015 рік перебував у зареєстрованому шлюбі із донькою відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, проживав в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1, власником якого є відповідачка. За час проживання ним за його рахунок, було побудовано новий будинок на місці старого, виконувався ряд будівельних робіт, внаслідок чого збільшилася вартість будинку та прибудинкових споруд. Різниця у вартості домоволодіння після проведення покращень збільшилася на 421343 грн. Враховуючи те, що покращання домоволодіння були проведені під час перебування його у шлюбі, позивач просив стягнути половину вартості, що становить 210671,5 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та необгрунтованістю судового рішення. В обгрунтуванння доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що незаконність рішення суду полягає у неправильному застосуванні судом першої інстанції ст. 390 ЦК України та не у застосуванні ст. ст. 368, 372 ЦК України, про застосування яких зазначалось стороною позивача під час розгляду справи. Відповідач в ході судового розгляду справи частково визнала позовні вимоги, однак судом не дивлячись на очевидність та доведеність вказаних обставин в цій частині також відмовлено у задоволенні позовних вимог, що суперечить ч.6 ст. 263 ЦПК України. Зокрема, ч. 6 зазначеної статті передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з такими визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 нього Кодексу.

Неповне з"ясування судом обставин справи, на думку апелянта полягає у тому, що суд належним чином не обгрунтував підстави відхилення наданих ним письмових доказів, зокрема квитанцій про придбання будівельних матеріалів, підстави чому суд прийняв до уваги показання свідків зі сторони відповідача, а показання свідків зі сторони позивача не прийняв до уваги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечила відносно апеляційної скарги та пояснила, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 29 вересня 1990 року уклав шлюбу із ОСОБА_4, про що було зроблено актовий запис №1577 відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому м. Тернополя.

Після одруження позивач з дружиною поселилися в квартирі батьків позивача в м. Тернополі по проспекту С.Бандери в м. Тернополі, а пізніше, перед пологами дружини позивача в 1991 році, в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1, власником котрого є ОСОБА_3, яка його успадкувала після смерті матері ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25.11.1995 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №2703.

ОСОБА_2 був членом сім"ї відповідача, з 1990 до 2015 року проживав у спірному будинку без реєстрації.

Рішенням Підгороднянської сільської ради від 23.06.1995 року відповідачці було надано дозвіл на перебудову літньої кухні в літню кухню та гараж, згідно технічної документації розробленої районною архітектурою (а.с. 94).

Встановлено, що після отримання дозволу, ОСОБА_3 разом з чоловіком перебудували літню кухню, на будівельні матеріали відповідачка витрачала особисті кошти, оплачувала вартість виконаних робіт майстрам. Після побудови нової літньої кухні, відповідача відремонтувала хлів, його було обмуровано «в ребро» цеглою та перекрито, збудовано огорожу з бутового каменю, зведено майстерню та в 2014 році здійснювалося перекриття житлового будинку. Всі роботи та матеріали придбавалися за кошти відповідачки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2015 року, шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що поліпшення майна відбулося за рахунок власника майна - відповідачки ОСОБА_3, вимоги статті 390 ч.4 ЦК України, на яку посилався позивач, на виниклі правовідносини не поширюється.

З таким висновком суду слід погодитись, так як він грунтується на підставі повно і всебічно з"ясованих обставинах у справі і узгоджується із вимогами закону.

Статтею 13 ЦПК України визначено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у власнику будинкуїх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що позивач свої вимоги обгрунтовував поданим висновком експерта та показаннями свідків. Відповідачка заперечувала вимоги показаннями свідків та дозволом на проведення реконструкції, що було видано їй, як власнику будинку, рішенням Підгороднянської сільської ради від 23.06.1995 року.

Суд першої інстанції оцінюючи висновок експерта правильно встановив, що висновком судового експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ від 12.12.2016 року за №745/16-22 встановлено різницю лише у залишковій вартості домоволодіння по АДРЕСА_1 після проведених поліпшень та станом на 1986 рік без проведених поліпшень.

Колегія суддів також погоджується із відхиленням судом показань свідків зі сторони позивача та врахуванням показань свідків зі сторони відповідача, так як інформація останніх повністю узгоджується із письмовим висновком щодо надання дозволу саме відповідачу а не позивачу на проведення реконструкції.

Доводи відповідача у скарзі про безпідставне неприйняття судом до уваги поданих ним письмових доказів про придбання будівельних матеріалів, проведення будівельних робіт є не обгрунотовані, з огляду на таке.

Встановлено, що зазначені позивачем в апеляційній скарзі докази були предметом судового дослідження в суді першої інстанції та судом правильно відхилені, так як ці письмові докази не містять інформації про те, що будівельні матеріали придбавались та були витрачені саме на покращення майна, про яке вказує позивач.

Дозвіл на проведення реконструкції, наданий відповідачці та показання свідків, допитаних за її заявою вказують на достовірність цих доказів та перевагу над доказами позивача. (стаття 79 ЦПК України).

Колегія суддів критично оцінює твердження в апеляційній скарзі про визнання відповідачем позову, так як вони заперечуються відповідачкою та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи у скарзі про неправильне застосування судом норм матеріального права, так як із матеріалів справи вбачається, що вимога позивача пред"явлена саме з підстав ст. 390 частини четвертої ЦПК України. Згідно матеріалів справи підстава позову у передбаченому ЦПК України порядку не змінювалася.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що покращення майна відбулося за рахунок відповідачки ОСОБА_3, не має підстав для висновку, що рішення суду є незаконним та не обгрунтованим.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року залишити без зміни.

Судові витрати, понесені у зв"язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах сум, понесених ними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський