АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Чернівці

Справа №714/94/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Перепелюк І.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_3, на ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 8 лютого 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Козловська Л.Д.),

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Батько доньки ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Просила суд видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 8 лютого 2018 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як таку, що суперечать нормам процесуального права, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відомості про реєстраційний номер облікової карки платника податків є конфіденційною інформацією, яка не відома заявнику. Зазначена інформація може бути

_____________________________________________________________________

Провадження 22ц/353/18 Категорія 50

отримана судом, її відсутність у заяві не є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Крім того, законом передбачено звільнення заявника від сплати судового збору у вказаній категорії справ, що не було враховано судом при прийнятті судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга щодо відмови у видачі судового наказу розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки не містить РНОКПП та серію та номер паспорта боржника. Також статус сторін у заяві вказано «позивач» та «відповідач», проте як у наказному провадженні беруть участь заявник та боржник.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як вбачається з п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Заявником у заяві про видачу судового наказу зазначено, що інформація щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків боржника їй невідома.

Порядком надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників і стягувачів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України та Державної податкової служби України від 26.02.2013 № 30/44, передбачено надання Міндоходів судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків, зареєстрованих у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.

Аналіз зазначених вище дій суду свідчить про те, що надто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства в даному випадку фактично позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на стягнення аліментів у безспірному порядку шляхом видачі наказу про стягнення аліментів, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже, не зазначення заявником у заяві про видачу судового наказу реєстраційного номера облікової картки платника податків боржника у заяві про видачу судового наказу не є підставою для відмови у видачі наказу, оскільки зазначені дані є конфіденційною інформацією та не відомі заявнику відповідно до вимог ч. 2 ст. 163 ЦПК України.

Крім того, як на підставу для відмови у видачі судового наказу суд першої інстанції посилався на відсутність документу, що підтверджує сплату судового збору, відповідно до ч. 1 ст. 164 ЦПК України.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду помилковим.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, з 6 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII від 7 грудня 2017 року, яким в п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» були внесені зміни щодо сплати судового збору за вказаними позовами. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», чинного на час постановлення ухвали, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи заміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, суд неправильно дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 подана з порушеннями вимог п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 8 лютого 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: