Справа № 755/1314/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець - 13», заінтересовані особи: Державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлія Миколаївна, ОСОБА_3 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

ЖБК «Арсеналець - 13», звертаючись до суду зі скаргою на дії Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлії Миколаївни, просить: «Визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлії Миколаївни щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання судового наказу виданого Дніпровським районним судом міста Києва 28.06.2017 року по справі №755/9835/17 та зобов'язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлії Миколаївні прийняти до виконання судовий наказ, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 28.06.2017 року по справі №755/9835/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець-13» заборгованість за житлово - комунальні послуги у розмірі 5078,79 грн, а також інфляційних нарахувань у розмірі 1028,06 грн., три відсотки річних у розмірі 189,43 грн., а також судовий збір у розмірі 800,00 грн..

Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, представник ЖБК «Арсеналець - 13» Мазира Л. Д. посилається на наступне, що 28 червня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ №755/9835/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець-13» заборгованість за житлово - комунальні послуги у розмірі 5078,79 грн, а також інфляційних нарахувань у розмірі 1028,06 грн., три відсотки річних у розмірі 189,43 грн., а також судовий збір у розмірі 800,00 грн.. У зв'язку з тим, що боржником в добровільному порядку не виконано рішення суду, 07 грудня 2017 року ЖБК «Арсеналець-13» подав заяву до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про примусове виконання судового наказу, однак, 15 січня 2018 року отримав повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15 грудня 2017 року у зв'язку з тим, що в судовому наказі відсутні ідентифікаційний номер та дата народження боржника ОСОБА_3. Не погоджуючись з даною постановою державного виконавця, представник ЖБК «Арсеналець - 13» посилається на те, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу порушують вимоги діючого законодавства та право ЖБК, як стягувача, на ефективний доступ до суду, що полягає у виконанні судового рішення, у зв'язку з чим вимушений звернутись до суду за відновленням порушеного права.

Представник заявника ЖБК «Арсеналець - 13» - Мазира Л. Д., в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, просив скаргу на дії державного виконавця задовольнити на підставі доводів, наведених у змісті поданої до суду скарги.

Заінтересовані особи - Державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлія Миколаївна, ОСОБА_3в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред'явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов'язки і права державного виконавця, зокрема, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.Державний виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

У відповідності статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому листі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 листопада 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ №755/9835/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець-13» заборгованість за житлово - комунальні послуги у розмірі 5078,79 грн., а також інфляційні нарахування у розмірі 1028,06 грн., три відсотки річних у розмірі 189,43 грн., а також судовий збір у розмірі 800,00 грн. (а.с. 11), який пред'явлено стягувачем ЖБК «Арсеналець - 13» для примусового виконання до відповідного відділу ДВС.

15 грудня 2017 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлією Миколаївноюбуло винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в тексті судового наказу були відсутні ідентифікаційний номер та дата народження боржника, що не відповідає вимогам п.п. 3,4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». (а.с.12)

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

Відповідно п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень,

затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 5) обов'язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що державний виконавець, вчиняючи будь - яку виконавчу дію, повинен переконатись в законності своїх дій, перевірити наявні в матеріалах виконавчого провадження докази.

Як з'ясовано судом, 03 листопада 2017 року, Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ №755/9835/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець-13» заборгованість за житлово - комунальні послуги у розмірі 5078,79 грн., а також інфляційні нарахування у розмірі 1028,06 грн., три відсотки річних у розмірі 189,43 грн., а також судовий збір у розмірі 800,00 грн.

Як вбачається з тексту судового наказу, останній не містить індивідуальні дані боржника ОСОБА_3, що слугувало беззаперечною підставою для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частина 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), та дата його народження. Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 4 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року № 14 встановлено, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, зважаючи на процедуру розгляду заяви про видачу судового наказу, суд позбавлений можливості звернутись з запитами про отримання відомостей про ідентифікаційний номер або дату народження боржника, які можуть бути надані лише на вимогу державного органу, яким ЖБК «Арсеналець - 13» не є.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець - 13» до Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлії Миколаївни в частині визнання неправомірними дій щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання судового наказу, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 28 червня 2017 року №755/9835/17, є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 18 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець - 13» до Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлії Миколаївни щодо зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки суд не вправі зобов'язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом України "Про виконавче провадження" та можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене та Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", п.18 Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «"Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 260-261, 353, 447ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець - 13», заінтересовані особи: Державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлія Миколаївна, ОСОБА_3 на дії державного виконавця - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлії Миколаївни щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, щодо примусового виконання судового наказу, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 28 червня 2017 року №755/9835/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець-13» заборгованість за Житлово - комунальні послуги у розмірі 5078,79 грн., а також інфляційних нарахувань у розмірі 1028,06 грн., три відсотки річних у розмірі 189,43 грн., а також судовий збір у розмірі 800,00 грн..

В іншій частині вимог - відмовити.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я