Житомирський апеляційний суд
Справа №294/870/18 Головуючий у 1-й інст. Мандро О. В.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 294/870/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Мандро О.В. у м. Чуднів,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, у якій просила визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1 постановою про відкриття виконавчого провадження № 41331023 від 23.12.2013 року; зобов'язати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом зняття арешту з у сього рухомого майна.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що постановою державного виконавця від 26 березня 2015 року виконавчий документ у виконавчому провадженні № 41331023 було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент винесення даної постанови. Разом з тим, в порушення вимог ст. 50 вказаного Закону, виконавцем не було знято арешт, що був накладений постановою про відкриття виконавчого провадження. З огляду на вказані порушення, змушена була звернутись до суду із даною скаргою. Щодо строків оскарження дій державного виконавця зазначила, що про порушення своїх прав дізналася у 2015 році після звернення до нотаріуса, але у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем була позбавлена можливості звернутися за отриманням правової допомоги з метою в подальшому звернутись до суду зі скаргою.

Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2018 року у поновленні строку для подання скарги на дії державного виконавця відмовлено, скаргу залишено без розгляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Мотиви апеляційної скарги у своїй сукупності аналогічні тим, що викладені у скарзі на дії державного виконавця.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи його наступним.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що скаржником пропущено визначені процесуальним законом строки на оскарження дій державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду враховуючи таке.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України (ст.383 ЦПК України в редакції Закону №1618-ІV від 18.03.2004), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилами, визначеними статтею 449 ЦПК України (ст.385 ЦПК України в редакції Закону №1618-ІV від 18.03.2004), скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з ст.126 ЦПК України (ст. 72 ЦПК України в редакції Закону №1618-ІV від 18.03.2004) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У поданій скарзі ОСОБА_1 зазначила, що про порушення своїх прав їй стало відомо в 2015 році, після звернення до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сохнич К.М., яким було видано витяг №48290456 від 11.11.2015 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про накладення арешту на все рухоме майно належне скаржнику.

Між тим, за захистом порушеного права звернулася до суду тільки у червні 2018 року.

Обґрунтовуючи вимоги про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем була позбавлена можливості звернутися за отриманням правової допомоги з метою подальшого звернення до суду зі скаргою.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В оцінці доводів заявника апеляційний суд виходить з того, що наведені та обґрунтовані нею причини пропуску строку на оскарження дій державного виконавця не можна визнати поважними, оскільки обставин, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов'язані з істотними перешкодами та труднощами, що об'єктивно ускладнювали можливість своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк ОСОБА_1 не наведено.

Посилання скаржника на скрутне матеріальне становище, що позбавило її можливості звернутися за наданням правової допомоги, відхиляються апеляційним судом, оскільки не підтверджені доказами, а тому такі посилання викликають сумнів у їх достовірності з огляду на тривалий проміжок часу (3 роки), протягом якого заявник не вчиняла будь-яких дій спрямованих на захист порушених прав та інтересів.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду зі скаргою дії державного виконавця без поважних причин, доказів поважності причини пропущення строку не надала, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.11.2018.

Головуючий Судді