Справа № 357/4739/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року суддя Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ОСОБА_1 розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22.03.2013 р. між ПАТ «ОСОБА_2 банк розвитку» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ІКСАSHSРG.114600.001, згідно з яким банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 11 500,00 грн на споживчі потреби, строком до 21.03.2014 року зі сплатою комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 7% від суми кредиту у день укладання кредитного договору та комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 3% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Оскільки позичальник ОСОБА_3 нележним чином не виконує взяті на себе зобов»язання, не повертає банку кредитні кошти та не сплачує відсотки за їх користування, позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідачки заборгованість по кредитному договору з урахуванням штрафних санкцій в сумі 21 856,19 грн.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_4 подала відзив на позову заяву в якому заперечувала проти вимог позивача з тих підстав, що п.16 Договору щодо сплати комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 3 відсотків від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати є нікчемним, тому позивач не довів заявлену суму утвореної заборгованості, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам представника відповідачки, прийшов до висновків, які мотивує наступним чином.

Судом встановлено, що 22.03.2013 р. між ПАТ «ОСОБА_2 банк розвитку» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ІКСАSHSРG.114600.001, згідно з яким банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 11 500,00 грн на споживчі потреби, строком до 21.03.2014 року зі сплатою комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 7% від суми кредиту у день укладання кредитного договору та комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 3% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику у тимчасове, платне користування грошові кошти.

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 3,00 відсотка від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати.

Відповідно до п.2.4 кредитного договору позичальник зобов»язаний сплачувати кредит, комісію та відсотки щомісяця, з 1-го по 10-е число кожного місяця. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Відповідно до п.п.3.1.9, 3.1.11 кредитного договору при порушенні позичальником зобов»язань передбачених умовами даного договору, банк на свій розсуд має право змінити умови договору-зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов»язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення.

Згідно п.6.1 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно п.6.3 кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Позивач надає суду розрахунок заборгованості відповідачки станом на 18.03.2016 р. згідно якого за позичальником ОСОБА_3 по кредитному договору № ІКСАSHSРG.114600.001 від 22.03.2013 р. рахується заборгованість 21 856,19 грн, а саме :

- прострочена заборгованість по тілу кредиту 43,38 грн;

- прострочена заборгованість за процентами 30,06 грн;

- Прострочена заборгованість по комісії 7 935,00 грн;

- сума пені 13 847,75 грн.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заперечуючи проти вимог позивача, у поданому відзиві, представник відповідачки вказує на те, що п.1.5 та п.1.6 кредитного Договору є нікчемними.

Так, відповідно до п.1.5 кредитного Договору, Позичальник сплачує Банку комісію за надання фінансового інструменту в розмірі 7,00 (сім) відсотків від суми кредиту у день укладення кредитного договору. Сплата комісії здійснюється в валюті договору.

Відповідно до п.1.6 кредитного Договору, Позичальник сплачує Банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 3,00 (три) відсотки від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Сплата комісії здійснюється в гривні. Розрахунок та нарахування здійснюється щомісяця в перший робочий день місяця за поточний місяць. Комісія за місяць видачі кредиту не нараховується. Нарахування комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму кредиту, що зазначений у п.1.2.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 22 березня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії згідно п.1.5 та п.1.6 Договору, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за надання фінансового інструменту та надання кредитних ресурсів, що є незаконним.

Аналогічний правовий висновок зроблено ВСУ у справі № 6-1746цс16.

У звязку з цим, нарахування позивачем відповідачу простроченої заборгованості по комісії у розмірі 7 935,00 грн. не є правомірним.

В той же час, наданий позивачем розрахунок заборгованості підтверджує той факт, що позивачка вносила платежі за нараховану комісію, тому такі суми слід було б зараховувати як погашення заборгованості позичальника за кредитним Договором, а не в якості комісії.

За таких обставин, наданий позивачем розрахунок суми утвореної заборгованості не відповідає фактичним обставинам у справі, не підтверджує заборгованість відповідачки перед ПАТ «ОСОБА_2 Розвитку», тому у задоволенні позову слід відмовити у звязку з недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд залишає понесені судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 509, 512, 525, 526, 543, 553, 554, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 29.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_1