Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 750/11721/16-ц

провадження № 61-11534св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова, у складі судді Логвіної Т. В., від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області, у складі колегії суддів:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від 19 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

30 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі - ТОВ «Чернігівгаз Збут») про захист прав споживача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору та запропоновано позивачу у п'ятиденний строк з дня отримання ухвали усунути зазначений недолік.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не додав до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору. З 01 вересня

2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», відповідно до якого споживачі за позовами, які пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, звільнених від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 січня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з

ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3, як споживач комунальних послуг, відповідно до Закону України «Про судовий збір» не звільнений від сплати судового збору, а тому при зверненні до суду із позовною заявою ним має бути сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 14 лютого 2017 року,

ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншими нормативно-правовими актами. Спеціальним законом «Про захист прав споживачів» (статтею 22) передбачено, що споживачі звільнені від сплати судового збору.

У відзиві (запереченні), який надійшов до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 21 березня 2017 року, ТОВ «Чернігівгаз Збут» просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржені судові ухвали - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 14 серпня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Чернігівгаз Збут» про захист прав споживача призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Залишаючи позовну заяву без руху у зв'язку із несплатою судового збору, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, послався на те, що Законом України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подання позовної заяви, не передбачено, що споживачі у справах, пов'язаних із захистом їхніх прав, звільняються від сплати судового збору.

Погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з наступних підстав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз положень зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норму про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що вони звільняються від сплати судового збору з метою захисту їх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» були замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Стадії цивільного процесу об'єднані єдиним завданням - справедливим розглядом і вирішенням цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України, у редакції на час постановлення оскаржених ухвал, стаття 2 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Саме таке тлумачення норм Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовано у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі 761/24881/16-ц.

Суди попередніх інстанцій неправильно витлумачили вказані вище норми та безпідставно поклали на ОСОБА_3, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та безпідставно залишили його позовну заяву без руху у зв'язку із несплатою судового збору.

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 406, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 січня

2017 року скасувати, справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судд: О.В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк