Справа № 148/2293/17
Провадження №2/148/109/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

29 березня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Немирівської місцевої прокуратури, в інтересах держави у особі Тульчинської центральної районної лікарні, до ОСОБА_1 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом Немирівської місцевої прокуратури, в інтересах держави у особі Тульчинської центральної районної лікарні, до ОСОБА_1 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину.

Позов мотивовано тим, що 02.04.2016 близько 19:00 год. по вул. Лобача, 28/6, у м. Тульчин Вінницької області, за місцем свого проживання, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 вживали спиртні напої та між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_1 скориставшись тим, що ОСОБА_2 стояв до нього спиною, наніс останньому удар ножем по шиї, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на передній поверхні шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

У звязку з зазначеними обставинами в ході надання медичної допомоги ОСОБА_2 Тульчинською центральною районною лікарнею понесено витрати у сумі 950,11 грн.

В подальшому вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.12.2016 відповідача засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідач добровільно не відшкодував кошти витрачені закладом охорони здоровя на лікування ОСОБА_2, у звязку чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача на користь бюджету Тульчинського району Вінницької області грошові кошти у сумі 950,11 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав.

За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 206, ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.12.2016 у справі № 148/989/16-к, ОСОБА_1 визнано винним у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_2 у вигляді різаної рани на передній поверхні шиї, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоровя та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 4 5).

Згідно інформації Тульчинської центральної районної лікарні № 906-01-11 від 21.11.17, ОСОБА_2 перебував на лікуванні у період з 02.04.2016 08.04.2016, вартість якого становить 950,11 грн. (а.с. 6). У відповідності до розрахунку вартості лікування від 21.11.2017, сума витрат на лікування ОСОБА_2 складається з заробітної плати 601,44 грн., нарахувань на заробітну плату 132,30 грн., предметів матеріалів та інвентаря 2,17 грн., медикаменти і перевязувальні матеріали 6,54 грн., продукти харчування 46,92 грн., оплата послу (крім комунальних) 1,26 грн., оплата комунальних послуг 159,48 грн. (а.с. 8 10).

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» № 545 від 16.07.1993, у разі коли при постановлені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Так, вироком Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/989/16-к від 26.12.2016, встановлено наявність у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та спричиненні ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи належним чином доведено наявність обставин, що свідчать про спричинення з вини ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 внаслідок чого Тульчинська центральна районна лікарня здійснила витрати на лікування останнього, а також визначено розмір зазначених витрат у сумі 950,11 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави належить стягнути судовий збір у сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 19, 23, 76 - 81, 95, 141, 280 - 285, 352, 354 ЦПК України, ст. 11, 16, 22, 1166, 1206 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, зареєстрованого, за адресою: вул. Лобача, 28/6, м. Тульчин Вінницька область, на користь бюджету Тульчинського району Вінницької області (р/р 0568, отримувач УК у Тульчинському районі (Тульчинський район), код платежу 24060300, , ГУДК СУ у Вінницькій області, МФО 802015) грошові кошти у сумі 950 (девятсот пятдесят) гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, а відповідач може подати до Тульчинського районного суду Вінницької області заяву про перегляд заочного рішення у строк тридцять днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 04.04.2018.

Суддя: