справа № 274/634/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13.11.2018 м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в інтересах якої виступає ОСОБА_4, третя особа: приватне підприємство "Житлоремекс 2", про визнання особи такою, що втратила право користування на житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах: ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 в інтересах якої виступає ОСОБА_4, і просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку (квартира № 1) зареєстрована її внучка - ОСОБА_3. Колишня невістка ОСОБА_2 згідно рішення суду від 19.09.2016 року визнана такою, що втратила право на користувнаня житлом за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ніколи не проживали за вказаною адресою. Вона мала намір продати житло, однак службою у справах дітей виконкому Бердичівської міської ради їй повідомлено про те, що зняття неповнолітньої з рестраційного обліку здійснюється за згодою законних представників, якщо такої згоди не надано, то в судовому порядку. Реєстрація відповідачки позбавляє позивача можливості у повному обсязі реалізувати права власника будинку.
В судове засідання представник позивачки - ОСОБА_5 не з'явилась. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_3 та її законний представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася без поважних причин та не подали відзив на позовну заяву.
Представник третьої особи в судове засідання не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.
Зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 29/100 часток житла за адресою: АДРЕСА_1, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 11.09.2000 р.(а.с. 6).
Адреса зазначеного житлає зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3, що підтверджується актом від 11.05.2016 р. та довідкою від 17.01.2017 р. Приватного підприємства "Житлоремекс 2", а також відомостями Бердичівсього РВ Державної міграційної служби України.
ОСОБА_4 рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 19.09.2016 року (справа № 274/2910/16-ц) визнано такою, що втратила право на користувнаня житлом за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 10).
Згідно повідомлення служби у справах дітей виконкому Бердичівської міської ради від 09.11.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що зняття неповнолітніх дітей з рестраційного обліку здійснюється за згодою законних представників, якщо такої згоди не надано, то в судовому порядку(а.с. 12).
Згідно акту ПП "Житлоремекс 2" від 11.05.2016 року ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір"ю ОСОБА_4 не проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2007 року(а.с. 8).
Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), право власності є непорушним.
За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 6 Конституції України, прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання (дна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі N 6-1793цс1).
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Згідно з частиною 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Залишаючи за неповнолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користуванняжилим приміщенням, а саме: саме будинком за адресою: АДРЕСА_1, матір якої ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір'ю, крім випадкових обставин.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку.
Враховуючи, що відповідачка у житлі позивача не проживає протягом з 2007 року, будь-яких домовленостей між сторонами щодо проживання у спірному домоволодінні не має, позивач заперечує проти реєстрації відповідачки у вказаному будинку, і така реєстрація обмежує його у праві вільно розпорядитися будинком, вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 551, 20 гривень.
Керуючись статтями 7-10, 13, 140, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_4, яка виступає в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 640 грн. витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий: О.В. Замега