Справа № 369/3585/17
Провадження №2/369/757/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Водала А.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Агро Фактор», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, третя особа: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про скасування рішення про реєстрацію права власності, про визнання недійсним розділ договору -

в с т а н о в и в :

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вищевказана цивільна справа.

Представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі. Свої вимоги обґрунтував тим, що вищезазначені вимоги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заявленого клопотання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Заявляючи клопотання представник відповідача виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку суду такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Так, спірні правовідносини виникли у звязку з оскарженням позивачем рішень про держану реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 на підставі норм Цивільного кодексу свої мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки по вул. Трояндова. 47 в с.Крюківщина. У березні 2016 року відбувалась перереєстрація права власності на відповідача по справі приватним нотаріусом без будь-якої її згоди. Також вказала, що відповідач жодних документів на підтвердження переходу до нього прав як нового кредитора не мав, тому і не мав прав здійснювати будь-які дії і з іпотечним майном, тобто реєстрація не відповідає вимогам законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

У поданих запереченнях приватного нотаріуса міститься застереження щодо правомірності набуття права власності на предмет іпотеки у іпотеко держателя на підставі договорів певного виду, і як наслідок правомірність проведення ним реєстраційних дій.

В клопотанні про закриття провадження по справі ТОВ «ФК «Агро Фактор» вказує, що право власності на іпотечне майно вони набули на законних підставах та не на підставі оскаржуваних рішення реєстратора, які жодних прав позивача не порушують.

Таким чином, у спірних правовідносинах між ОСОБА_2 та TOB «ФК «Агро Фактор» існує спір про право.

При цьому, кожен із зазначених учасників справи свою позицію обґрунтовує саме наявністю свого права власності на спірне нерухоме майно.

При прийнятті оскаржуваних рішень про державну реєстрацію державним реєстратором було надано оцінку поданим для реєстрації прав на житловий будинок та земельну ділянку документам, на підставі яких і прийнято рішення про реєстрацію права власності за відповідачем, яке є предметом спору у даній справі.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що оспореним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право набуття статусу нового кредитора та про право на житловий будинок та земельну ділянку, право власності на які може бути визнане судом, якщо це не порушуватиме прав інших осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС в редакції на час відкриття провадження до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Даний спір є щодо реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на житловий будинок та земельну ділянку.

З урахуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а повязаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для закриття провадження відповідно до поданого клопотання.

Керуючись ст. 2,4, 10, 19, 20, 30, 80, 255, 258-273 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Агро Фактор» про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.С. Пінкев