Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 753/14583/15-ц

провадження № 61-29887св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Управління Пенсійного Фонду України у Дарницькому районі м. Києва,

представники позивача: Дудченко Тетяна Олександрівна, Бондаренко Світлана Володимирівна, Курганська Леся Вікторівна, Бурдій Наталія Олексіївна, Пономарьов ГригорійПетрович, Сич Олена Анатоліївна,

відповідач - ОСОБА_10,

представник відповідача - ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_10 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року в складі судді Лужецької О. Р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня

2017 року в складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Управління Пенсійного фонду України у Дарницькому районі м. Києва (далі - УПФУ у Дарницькому районі м. Києва) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_10 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що за період з 10 квітня 2012 року по 31 березня 2015 року виникла переплата пенсії відповідачу в розмірі 157 997,96 грн, у зв'язку із несвоєчасним повідомленням ним УПФУ у Дарницькому районі м. Києва про своє працевлаштування у порушення вимог ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням викладеного, УПФУ у Дарницькому районі м. Києва просило суд стягнути з відповідача на його користь надмірно виплачені кошти у розмірі 157 997,96 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва

від 21 вересня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь УПФУ у Дарницькому районі м. Києва суму незаконно одержаних коштів у розмірі 157 997,96 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач, отримуючи пенсію за вислугою років, працевлаштувався, проте не повідомив про це позивача внаслідок чого неправомірно отримав пенсію у розмірі, що перевищував той, який він мав би отримувати у період з 10 вересня 2012 року по 31 березня 2015 року. Переплату добровільно повернути відмовився.

У жовтні 2017 року ОСОБА_10 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи, що призвело до стягнення суми у неналежному розмірі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

У разі припинення виплат пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Встановлено, що ОСОБА_10 за його заявою 20 квітня 2010 року призначено пенсію на підставі Закону України «Про державну службу» у зв'язку із звільненням з посади державного службовця за станом здоров'я, згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, у віці 59 років.

При оформленні пенсії відповідач був ознайомлений про необхідність своєчасного повідомлення ПФУ про обставини, що зумовлюють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, зокрема про необхідність повідомлення про працевлаштування, що відповідачем не заперечувалось під час розгляду справи та підтверджено його підписом у Пам'ятці пенсіонера.

Встановлено, що ОСОБА_10 з 03 вересня 2012 року працевлаштувався.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року),встановивши, що відповідач з квітня 2010 року отримує пенсію за вислугою років, проте у вересні 2012 року працевлаштувався і про це всупереч вимогам статей 102, 103, ЗУ «Про пенсійне забезпечення» не повідомив позивача та з урахуванням того, що у добровільному порядку відмовився повернути отримані кошти, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь УПФУ у Дарницькому районі

м. Києва неправомірно отриманих коштів за період з 10 вересня 2012 року по

31 березня 2015 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська