Єдиний унікальний номер 725/3790/18
Номер провадження 2/725/582/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_3 Незважаючи на набуття ним права власності на зазначену квартиру за вказаною адресою по теперішній час зареєстровані відповідачі.

Зазначав, що реєстрація відповідачів у належній йому квартирі створює перешкоди в користуванні власністю.

Враховуючи наведені обставини, посилаючись на норми матеріального права, зокрема ст.ст. 391, 405 ЦК України, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №32 в будинку №69 по вул. Кармелюка в м.Чернівці.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві після чого направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та просила задовольнити в частині заявлених до неї позовних вимог, в подальшому в судові засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Справа слухалась у відсутності відповідача ОСОБА_3, явка якого в судові засідання була визнана обовязковою для дачі особистих пояснень відповідно до ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.10.2018 року, разом з тим останній в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі та про визнання позову, що датована 25.07.2018 року, оскільки така заява подана позивачем до відкриття провадження у справі разом з заявою про виправлення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому суд позбавлений можливості встановити, що така заява відповідає волевиявленню ОСОБА_3

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_2, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2014 року, укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується копією відповідного договору та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно розяснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

На підставі отриманої судом інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Чернівецькій області на підставі ст. 187 ЦПК України встановлено, що у належній позивачу квартирі зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 При цьому, з долученої позивачем до позовної заяви копії Довідки-виписки з домової книжки, ОСОБА_3 значиться постійно зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала той факт, що вона не проживає за місцем реєстрації у належній позивачу квартирні, проте добровільно усунути ОСОБА_1 вказані перешкоди в користування його власністю не має можливості у звязку із втратою необхідних для зняття з реєстрації документів, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до ОСОБА_2, враховуючи також визнання нею позову.

При цьому, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаною вище квартирою, зокрема з урахуванням того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, що права позивача з боку вказаного відповідача порушенні та він дійсно не проживає за місцем реєстрації і не користується вказаною квартирою.

Так, заява ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі та про визнання позову, що датована 25.07.2018 року подана позивачем до відкриття провадження у справі разом з заявою про виправлення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому суд позбавлений можливості встановити, що така заява відповідає волевиявленню ОСОБА_3 Крім того, акт про не проживання осіб , складений позивачем за участю свідків, не приймається судом до уваги як належний і допустимий доказ, оскільки такий акт датований 06.09.2018 року, проте поданий до суду 06.08.2018 року та складений позивачем як заінтересованою особою за участю свідків ОСОБА_4, що згідно вказаного акту проживає у належній позивачу квартирі, а також ОСОБА_5, яка проживає за іншою адресою, а саме в м. Чернівці по вул. Руській, 289А/67.

Також, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_3 чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, зокрема що позивач звертався до нього з вимогою знятись з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою №32 по вул. Кармелюка в м.Чернівці слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 41,45 Конституції України, ст.ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.150 ЖК України, ст. 386,391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, такою, що втратила право користування квартирою №32 в будинку №69 по вул. Кармелюка в м. Чернівці.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна