Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа №753/18899/15-ц

провадження № 61-1519св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач: ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

зустрічний позов:

позивач - ОСОБА_7,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» та ОСОБА_6, ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 серпня 2016 року в складі судді Коренюк А. М. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року в складі головуючого судді Чобіток А. О., суддів Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову товариство зазначало, що 6 лютого 2008 року ОСОБА_5 та закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонере товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 152 250 доларів США зі сплатою 5.99 % річних зі строком до 6 лютого 2023 року.

У забезпечення умов виконання кредитного договору цього ж дня банк та ОСОБА_6 уклали договір поруки, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язувався солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов'язань за кредитним договором.

6 лютого 2008 року банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_7 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору виникла заборгованість у розмірі 219 880 доларів США 69 центів, що еквівалентно 1 757 506 грн 36 коп. та 6 036 460 грн 51 коп. пені, а всього 7 793 966 грн 87 коп.

Крім того, 6 лютого 2008 року банк та ОСОБА_5 уклали договір № 003/125/08/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до умов якого банк надав позичальнику овердрафт, шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі 8 000 грн.

20 липня 2011 року ТОВ «ОТП Фактринг Україна» та ПАТ «ОТП «Банк» уклали договір про відступлення права вимоги за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ПАТ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором поруки від 6 лютого 2008 року, укладеними банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Цього ж дня ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 6 лютого 2008 року, укладеним банком та ОСОБА_7

Посилаючись на те, що згідно з умовами договорів про відступлення права вимоги до нього перейшло право вимоги за вказаними договорами, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило позов задовольнити й стягнути солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором; в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, товариство просило стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) у сумі 3 813 грн 32 коп.

У січні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору відступлення права вимоги в частині договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_7 посилався на те, що нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І. М. не мала права посвідчувати договір про відступлення права вимоги, укладений 20 липня 2011 року між ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 6 лютого 2008 року, укладеним ОСОБА_7 та ЗАТ «ОТП Банк», який стосується нерухомого майна, що знаходиться у місті Києві, посвідчення якого мав би проводити нотаріус тільки Київського міського нотаріального округу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 серпня 2016 року позов ТОВ «ОТП Фактроиинг Україна» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 6 лютого 2008 року № МL003/020/2008 у розмірі 219 880 доларів США 69 центів, що еквівалентно по курсу Національного банку України 1 757 506 грн 36 коп., пеню в сумі 1 757 506 грн 36 коп., а всього 3 515 012 грн. 72 коп. та 3 441 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за договором від 6 лютого 2008 року №003/125/08/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) у розмірі 3 813 грн. 32 коп. В решті вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 20 липня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за № 5127, в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки №РМL -003/020/2008 від 6 лютого 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_7 551 грн. 20 коп. судового збору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з наявності у відповідачів заборгованості перед кредитором за кредитним договором та відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення нотаріусом статті 55 Закону України «Про нотаріат» щодо посвідчення договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного ОСОБА_7 та ПАТ «ОТП Банк».

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року рішення районного суду залишено без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що районний суд розглянув справу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У грудні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх судових інстанцій в частині задоволення позову ОСОБА_7 та ухвалити нове рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки за договором від 6 лютого 2008 року № РМL - 003/020/2008.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір про відступлення права вимоги не є договором відчуження майна, а тому порушення статті 55 Закону України «Про нотаріат» не допущено.

У січні 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просять скасувати судові рішення в частині стягнення з них заборгованості за кредитним договором та за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафту).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норму частини четвертої статті 559 ЦК України, не надали оцінки договору овердрафту, неправомірно не застосували позовну давність щодо основного боргу та пені, не звернули увагу на те, що позивач не має ліцензії на залучення фінансових активів, яка дає йому право вимагати від відповідачів стягнення коштів за кредитним договором. Крім того, розрахунок боргу за кредитним договором, який наданий позивачем, підписаний не уповноваженою особою.

14 березня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

31 березня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

4 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 29 січня 2018 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційних скарг.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 6 лютого 2008 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № МL 003/020/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 152 250 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2027 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором цього ж дня банк та ОСОБА_6 уклали договір поруки №SR - 003/020/2008, за яким ОСОБА_6 зобов'язувався відповідати в повному обсязі за зобов'язанням ОСОБА_5 за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 6 лютого 2008 року банк та ОСОБА_7 уклали договір іпотеки №РМL -003/020/2008, за яким ОСОБА_7 передав в іпотеку належну йому на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,.

6 лютого 2008 року банк та ОСОБА_5 уклали договір №003/125/08/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 8 000 грн.

20 липня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ПАТ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 6 лютого 2008 року № МL 003/020/2008, укладеним між банком та ОСОБА_5, та договором поруки №SR- 003/020/2008 від 6 лютого 2008 року, укладеним банком ОСОБА_6 Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І. М. та зареєстрований в Державному реєстрі іпотек у частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 6 лютого 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_7

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України.

Ураховуючи положення статті 41 Закону України «Про нотаріат» та правову природу договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, суди з порушенням норм процесуального права дійшли висновку про те, що нотаріус у порушення статті 55 Закону України «Про нотаріат» посвідчив договір про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного ОСОБА_7 та ПАТ «ОТП Банк», та передчасно вважали, що є підстави для визнання договору недійсним.

Рішення судів попередніх судових інстанцій в частині задоволення позову ОСОБА_7 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки №РМL -003/020/2008 від 6 лютого 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки предметом спору в справі є стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, і основний боржник за кредитним договором є відмінним від іпотекодавця, при новому розгляді справи судам слід звернути увагу на положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» та визначитись із розміром непокритої іпотечним майном суми кредитної заборгованості з метою уникнення одночасного звернення стягнення заборгованості за зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи, що суди допустили порушення норм процесуального права в частині задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги щодо звернення стягнення за договором іпотеки, відповідно до підпункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_5 й ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат