КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач-Ратнікова В.М.
№22-ц/824/2995/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/14872/18

15 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року про передачу справи за підсудністю, постановлену під головуванням судді Петренко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в:

20 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала. що у листопаді 2012 року вона звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, предметом позову були грошові кошти, що належали подружжю та знаходилися на рахунках відповідача. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти в сумі 10 999 231 грн. та судові витрати. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4, рішення судів першої та апеляційної інстанції були скасовані, а справа передана на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Остаточним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року, було стягнуто з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію за ? частку у спільному майні, що складає 11 153 421,02 грн.

Постановою головного державного виконавця Григорян О.Г. від 27 грудня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 53196402 щодо стягнення з ОСОБА_4 на її користь грошових коштів за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року в сумі 11 153 421 грн. та судових витрат. Рішення суду не виконане.

Вказувала на те, що під час вчинення виконавчих дій було з'ясовано, що у власності ОСОБА_4 перебувало майно - квартира АДРЕСА_1, загальною площею - 129,70 кв.м. Згідно Інформаційної довідки від 14 березня 2017 року за даними Реєстру права власності на нерухоме майно власником зазначеної квартири був ОСОБА_4, право власності якого було зареєстровано 14 вересня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2012 року, реєстраційний номер 1655, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчиком І.І. Проте, з цієї ж довідки вбачалося, що станом на час формування виписки (14.03.2017 року) відомості щодо права власності ОСОБА_4 на квартиру були вже відсутні, що не давало змоги звернути стягнення заборгованості по виконавчому листу на майно боржника ОСОБА_4.

З Інформаційної довідки 133367268 від 06 серпня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що з 23 жовтня 2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 129,70 кв.м., зареєстровано на ім&qucm;я ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_4, на підставі договору дарування від 23 жовтня 2013 року, реєстраційний номер - 1758, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є.

Посилаючись на те, що договір дарування від 23 жовтня 2013 року є фіктивним в силу вимог ст. 234 ЦК України, просила суд визнати недійсним внаслідок фіктивності договір дарування квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 129,70 кв.м., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є., № реєстру 1758.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та передати справу для продовження розгляду до Святошинського районного суду м. Києва.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначала, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири, яка територіально знаходиться у Святошинському районі м. Києва, тобто позов стосується нерухомого майна, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, дана справа підсудна Святошинському районному суду м. Києва.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України &q?45;Про судоустрій і статус суддів&quсу; суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &qu

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qus ;Голос України&qu;c; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з&q?йо;явились, про день та час слухання справи були повідомлялись у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В. М., пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, в якому просила визнати недійсним внаслідок фіктивності договір дарування квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 129,70 кв.м.,, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЄмецьК.Є. 23 жовтня 2013 року, № реєстру 1758.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресами, що територіально не відносяться до юрисдикції Святошинського району м. Києва, а тому справа не підсудна Святошинському районному суду м. Києва

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він не грунтується на вимогах процесуального права, з огляду на наступне.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 129,70 кв.м., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є. 23 жовтня 2013 року, № реєстру 1758.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.3 Закону України &qu ;Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні&qu h;, місцем перебування фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місцем проживання - є житло, яке розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрація - передбачає внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 жовтня 2018 року відповідачка ОСОБА_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2.

Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 01 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у АДРЕСА_3.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положенням статті 181 ЦК до нерухомого майна належить: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 129,70 кв.м.,, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є 23 жовтня 2013 року, № реєстру 1758, тобто, позов стосується нерухомого майна, яке знаходиться в Святошинському районі м.Києва, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказана справа не підсудна Святошинському районному суду м. Києва та помилково передав справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_4, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є обгрунтованими.

Як встановлено статтею 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 є обґрунтованими, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року постановлена з неправильним застосуванням норм цивільного процесуального законодавства, а тому, за правилами ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року про передачу справи за підсудністю скасувати та передати справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: