Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 754/16086/15-ц

провадження № 61-3186 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя - доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»,

відповідач - ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на рішення Деснянського районного суду м. Києва, у складі судді Смирнової Є. П., від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Рубан С. М., Желепи О. В., від 23 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника.

Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк», банк) та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі - договір), за умовами якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 34 860,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 169 060 грн 54 коп. для придбання транспортного засобу зі сплатою процентів в розмірі 13,5 % річних за користування кредитом строком до 26 квітня 2015 року. За умовами цього договору позичальник (відповідач) передав в заставу транспортний засіб Ssang Yong, 2008 року випуску. Вартість предмета застави за домовленістю сторін склала 198 268 грн.

20 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого останній набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 26 червня 2008 року.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором в частині повернення грошових коштів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за даним договором.

З урахуванням викладеного, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, укладеним 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Ssang Yong Rexton, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 9 червня 2008 року № 10/06/08/Г-Н, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладанням позивачем від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Надати (визнати) право ТОВ «Кредекс Фінанс» підписувати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою - покупцем, з наданням права (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення в одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв та на пред'явлення даного автомобіля для огляду. Витребувати у ОСОБА_4 автомобіль Ssang Yong Rехtоn, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та передати його у володіння позивача ТОВ «Кредекс Фінанс».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредекс Фінанс» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що за наявності заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності тягне за особою відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредекс Фінанс» відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішені спору дійшов правильного висновку про те, що строк позовної давності позивачем пропущено, належних доказів на переривання цього строку ним не надано, врахувавши при цьому, що позивачем 9 серпня 2012 року на адресу відповідача було надіслано вимогу № 02/12 про дострокове повернення кредитних коштів.

28 липня 2016 року ТОВ «Кредекс Фінанс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, послались на вимогу про погашення кредитної заборгованості від 9 серпня 2012 року № 02/12, як на фактичну зміну позивачем строку виконання зобов'язання, натомість вказаною вимогою не встановлювався новий строк виконання основного зобов'язання, як того вимагає п. 6.2 кредитного договору, оскільки вказана вимога є нагадуванням про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором.

28 листопада 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.

13 січня 2017 року ОСОБА_4 подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу ТОВ «Кредекс Фінанс», у якому просило касаційну скаргу останнього відхилити, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, посилаючись на додержання судами норм процесуального права при постановленні оскаржених рішень.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 січня 2018 року справу № 754/16086/15-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

29 січня 2018 року ухвалою постійної колегії суддів Першої судової палати Верховного Суду дану справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами встановлено, що 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 34 860,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 169 060 грн 54 коп. для придбання транспортного засобу зі сплатою процентів в розмірі 13,5 % річних за користування кредитом строком до 26 квітня 2015 року.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору, у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб Ssang Yong, 2008 року випуску. За домовленістю сторін вартість предмета застави склала 198 268 грн.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого останній набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 26 червня 2008 року.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року сукупний розмір вимог за кредитним договором у гривневому еквіваленті склав 315 125 грн 44 коп.

Згідно з пунктом 4.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, та/або кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але у будь-якому випадку такий розмір не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання за цим договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку.

Відповідно до пункту 3.4.3 договору, позичальник зобов'язується достроково повернути банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору та/або умов «кредитного договору».

Розділом 6 договору визначений порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку.

Відповідно до п 6.1 договору, сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 ЦК України, погодили, що банк має право, зокрема, визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що в разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку. Не пізніше дати дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит позичальник зобов'язується виконати в повному обсязі й інші власні грошові зобов'язання, передбачені договором; в разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями. В разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями.

За приписами статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у статті 526 цього Кодексу.

Відповідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 19 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII), за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною першою статті 20 Закону № 2654-XII передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі статтею 25 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255- ІV) обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1255-IV обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

9 серпня 2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс» на адресу відповідача направив засобом поштового зв'язку вимогу про погашення кредитної заборгованості на підставі статей 530, 1082, 1084 ЦК України № 02/12. Зі змісту даної вимоги вбачається, що позивач повідомив відповідача про укладення між ним та банком 20 квітня 2012 року договору факторингу та набуття ним права вимоги до відповідача.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, при цьому послались на вимогу ТОВ «Кредекс Фінанс» про погашення кредитної заборгованості на підставі статей 530, 1082, 1084 ЦК України від 9 серпня 2012 року № 02/12, як на фактичну зміну позивачем строку виконання зобов'язання за кредитним договором.

Проте суди попередніх інстанцій, дійшовши такого висновку, залишили поза увагою, що вказана вимога не відповідає положенням п. 6.2 договору та не містить обов'язкове посилання на дострокове повернення позичальником (відповідачем) кредиторові грошових коштів, тобто не є зміною строку виконання основного зобов'язання.

Разом з цим, судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не перевірено чи відповідають вимоги позивача положенням Закону України «Про заставу» та чи є обраний позивачем спосіб захисту належним, з урахуванням умов кредитного договору.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з'ясованих обставин справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик