27 вересня 2018 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань у зв'язку з невиконанням рішення суду, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань у зв'язку з невиконанням рішення суду.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18.06.2010 року у справі № 2-1530/2010 стягнуто солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду за залиття квартири в розмірі 2159,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., а також судові витрати 253,00 грн. та 56 грн. за поштові відправлення, а всього 5412,00 грн. На підставі вказаного рішення 15.07.2010 року було видано виконавчий лист, який було направлено до Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві. Державним виконавцем була ухвалена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51829022 та № 51829214. Виконавчий документ кілька разів було повернуто в зв'язку з неможливістю стягнення коштів та відсутністю інформації про джерела доходів відповідачів. І лише 31.07.2017 року відповідачем ОСОБА_2 було зараховано кошти на рахунок виконавчої служби.
На думку позивача, відповідачі, будучи обізнаними про свій обов'язок сплатити йому грошову компенсацію та про початок виконання цього обов'язку, жодних дій для виконання рішення суду в добровільному порядку не вчинили. Таким чином, вони умисно вчиняли дії, що унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення суду, не виконували рішення суду та вимоги державного виконавця про стягнення грошових коштів. Зокрема, за весь період проведення виконавчого провадження з моменту винесення рішення суду 18.06.2010 року та до 31.07.2017 року кошти взагалі не сплачувались.
Як зазначає позивач, в зв'язку зі стягненням з відповідачів на його користь компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, на підставі рішення суду між ним та відповідачами виникли грошові зобов'язання, які зводяться до сплати грошей, відтак, невиконання такого зобов'язання зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму збитків від інфляції в розмірі 5390,35 грн. та 3 % річних в розмірі 1156,09 грн. за період з 18.06.2010 року по 31.07.2017 року, а також стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 640,00 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, однак судові повістки повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечував позивач.
Заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду за залиття квартири в розмірі 2159,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., а також судові витрати 253,00 грн. та 56 грн. за поштові відправлення, а всього 5412,00 грн. (а.с.7
На примусове виконання вказаного рішення суду були видані виконавчі листи № 2-1530/2010 від 15.07.2010 року (а.с.8, 9).
30.07.2010 року, 17.01.2011 року, 07.11.2013 року, 03.08.2016 року державними виконавцями Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві відкривались виконавчі провадження з виконання вищевказаних виконавчих листів (а.с.12-17).
05.09.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку зі сплатою 31.07.2017 року відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів в повному обсязі (а.с.10,11).
Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму збитків від інфляції в розмірі 5390,35 грн. та 3 % річних в розмірі 1156,09 грн. за період з 18.06.2010 року по 31.07.2017 року в зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014 року, справа №6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів належить, серед іншого, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідачами не надано доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали їм виконати рішення і тим самим мінімізувати збитки позивача.
Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку, що у зв`язку із невиконанням відповідачем заочного рішення суду про відшкодування шкоди, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача суму збитків від інфляції в розмірі 5390,35 грн. та 3 % річних в розмірі 1156,09 грн. за період з 18.06.2010 року по 31.07.2017 року.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі по 320,00 грн. з кожного.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 14, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 533, 625, 1166 ЦК України, суд, -
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань у зв'язку з невиконанням рішення суду - повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму збитків від інфляції в розмірі 5390,35 грн. та три відсотки річних в розмірі 1156,09 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач - ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1.
Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - відсутній, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2.
Відповідач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - відсутній, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2.
Повний текст рішення суду складено 08.10.2018 року.
Суддя