АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1671/16-ц 22-ц/774/8/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/1671/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Укрспецзалізшляхбуд»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2016 року, яке постановлено суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Укрспецзалізшляхбуд», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, (у теперішній час - Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області) (далі Фонд), про визнання бездіяльності незаконною, визнання дій протиправними, визнання незаконною несплати страхових виплат, визначення розміру щомісячної страхової виплати та стягнення заборгованості зі сплати страхових виплат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 21.08.1997 року він працював начальником дільниці на підприємстві відповідача.

15.09.1997 року під час роботи він отримав трудове каліцтво. 16.09.1997 на підприємстві було складено акт № 1 форми Н-1 про нещасний випадок.

У зв'язку із встановленням першої групи інвалідності, на підставі наказу №2 від 20.01.1998 року, він був звільнений з підприємства у відповідності до п.5 ст.40 КЗпП України.

Позивач вказує, що після отримання виробничої травми роботодавцем було сплачено одноразову допомогу та надано допомогу в протезуванні. Окрім того, підприємством сплачувались на його користь щомісячні страхові виплати у відповідності до встановлених МСЕК ступенів втрати професійної працездатності у 1998 році у розмірі 90% від втраченого заробітку, у період з 1999-2000 роки в розмірі 100% від втраченого заробітку. Зазначає, що останній раз щомісячну страхову виплату від підприємства було здійснено на початку 2001 року.

Після набрання чинності 01.04.2001 року Закону України №1105-ХІV від 23.09.1999 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» підприємство припинило сплачувати щомісячні страхові виплати у зв'язку з необхідністю передачі особової справи ОСОБА_1 до Фонду.

Проте, на неодноразові звернення до Фонду останнім зазначалось, що особова справа ОСОБА_1 до Фонду не надходила.

У зв'язку наведеним, позивач просив суд визнати незаконною бездіяльність ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» щодо не передачі до Фонду відомостей та документів особової справи ОСОБА_1; визнати протиправними дії відповідача, які призвели до втрати відомостей та документів особової справи, визнати незаконною несплату з 01.04.2001 року до теперішнього часу належних ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві; визначити станом на липень 2016 року грошовий розмір щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 в сумі 1450 грн., у відповідності до 100 % втраченого позивачем трудового заробітку; зобов'язати відповідача ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати щомісячних страхових виплат за період з квітня 2001 року по червень 2016 року у розмірі 265350,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29.12.2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: судові витрати по справі компенсовані за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи.

Так, позивач вказує на те, що 15.09.1997 року під час роботи він отримав трудове каліцтво. 16.09.1997 року на підприємстві було складено акт № 1 форми Н-1 про нещасний випадок.

Після отримання виробничої травми роботодавцем було сплачено одноразову допомогу та надано допомогу в протезуванні. Окрім того підприємством сплачувались на його користь щомісячні страхові виплати у відповідності до встановлених МСЕК ступенів втрати професійної працездатності у 1998 році у розмірі 90% від втраченого заробітку, у період з 1999-2000 роки в розмірі 100% від втраченого заробітку. Зазначає, що останній раз щомісячну страхову виплату від підприємства було здійснено на початку 2001 року.

Після набрання чинності 01.04.2001 року Закону України №1105-ХІV від 23.09.1999 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» підприємство припинило сплачувати щомісячні страхові виплати, однак особову справу до Фонду не передано.

Вважає, що ним було встановлено факт втрати підприємством відповідача його особової справи і не передачі її до Фонду, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Крім того, сторона відповідача під час розгляду справи також підтвердила факт не передачі його особової справи Фонду.

Вважає, що ним достатньо обґрунтовані розміри належних щомісячних страхових грошових виплат, в той час як представник Фонду безпідставно заперечує правильність їх нарахування.

Вказує на те, що у зв'язку із не збереженням відомостей про середню заробітну плату з 2001 року за його професією, розрахунок виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням необхідно обчислювати, виходячи з розміру середньої заробітної плати, що склалася на підприємстві на теперішній час, яка наразі складає 1450 грн., згідно довідки

Крім того позивач звертає увагу на те, що до квітня 2001 року йому підприємством відповідача виплачувались щомісячні страхові виплати, а зараз він намагається захистити свої протиправно порушені права та відновити незаконно припинену їх сплату.

Вважає, що судом першої інстанції були цілком проігноровані його позовні вимоги та просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який підримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Лутоніну Н.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно статуту ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» є правонаступником АТЗТ «Укрспецжелдорстрой».

21 серпня 1997 року ОСОБА_1 було прийнято до АТЗТ «Укрспецжелдорстрой» на посаду начальника дільниці, а 20 січня 1998 року звільнено з підприємства за п. 5 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із встановленням інвалідності. (а.с. 125 том 1).

18 вересня 1997 року АТЗТ «Укрспецжелдорстрой» було складено Акт № 1 про нещасний випадок за формою Н-1, згідно якого начальник дільниці ОСОБА_1 15 вересня 1997 року в період часу з 12-00 год. по 12-30 год. повертаючись з Криворізького комбінату нерудних будівельних матеріалів, в яких перебував у службових потребах, з метою проїзду у попутному напрямку вирішив скористатись проїжджаючим в районі ж.д. переїзду 69-й км. Ст. Шмаково вантажним залізничним составом. Намагання піднятися на рухомий состав призвело до падіння ОСОБА_1, внаслідок якого його ноги опинились під колесами вагону та були травматично ампутовані. (а.с. 96-97 том 1).

Висновком МСЕК від 21 січня 1998 року ОСОБА_1 первинно встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 90% та першу групу інвалідності у зв'язку із трудовим каліцтвом, яке мало місце 18 вересня 1997 року, з переоглядом у 1999 році.

При повторному огляді висновком МСЕК від 10 березня 1999 року ОСОБА_1 встановлено 100% стійкої втрати працездатності безстроково та підтверджено першу групу інвалідності.

Відповідно до інформаційного листа від 03.11.2015 року, наданого відділенням Фонду ОСОБА_1, особова справа на продовження страхових виплат після набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від АТЗТ «Укрспецжелдорстрой» або ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» не надходила. (а.с. 17 том 1).

Відповідно до листа ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 24.11.2015 року № 42 ОСОБА_1 повідомлено про направлення до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України його документів, що підтверджують право на страхову виплату. (а.с. 18 том 1).

Відповідно до листа ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 28.12.2015 року № 48 ОСОБА_1 повідомлено про втрату підприємством частини бухгалтерських документів та надано позивачу виписки з актів огляду МСЕК. (а.с. 20 том 1).

Згідно листа Фонду від 05.05.2016 року № 1552ю, до відділення особова справа на ім'я ОСОБА_1 від ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» не передавалась. (а.с. 74-75 том 1).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебуває на обліку Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності І групи трудове каліцтво. (а.с. 9 том 1).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем обрано невірний спосіб захисту права на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки на час звернення до суду позивача обов'язок зі сплати відшкодування шкоди, завданої під час виконання трудових обов'язків особам, яким визначено МСЕК відсоток стійкої втрати працездатності покладався на Фонд, а також відповідний робочий орган Фонду не було залучено позивачем в якості відповідача.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічне положення містить й ст. 13 ЦПК України в діючий редакції.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу визнання незаконною бездіяльності ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» щодо втрати та не передачі до Фонду відомостей та документів особової справи ОСОБА_1 про щомісячні страхові виплати, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року та невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року.

Як встановлено судом, 18 вересня 1997 року АТЗТ «Укрспецжелдорстрой» було складено Акт № 1 про нещасний випадок за формою Н-1, згідно якого начальник дільниці ОСОБА_1 15 вересня 1997 року в період часу з 12-00 год. по 12-30 год. повертаючись з Криворізького комбінату нерудних будівельних матеріалів, в яких перебував у службових потребах, з метою проїзду у попутному напрямку вирішив скористатись проїжджаючим в районі ж.д. переїзду 69-й км. Ст. Шмаково вантажним залізничним составом. Намагання піднятися на рухомий состав призвело до падіння ОСОБА_1, внаслідок якого його ноги опинились під колесами вагону та були травматично ампутовані. (а.с. 96-97).

Висновком МСЕК від 21 січня 1998 року ОСОБА_1 первинно встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 90% та першу групу інвалідності у зв'язку із трудовим каліцтвом, яке мало місце 18 вересня 1997 року, з переоглядом у 1999 році.

При повторному огляді висновком МСЕК від 10 березня 1999 року ОСОБА_1 встановлено 100% стійкої втрати працездатності безстроково та підтверджено першу групу інвалідності.

Відповідно до листа ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 24.11.2015 року № 42 позивача ОСОБА_1 повідомлено про направлення до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України його документів, що підтверджують право на страхову виплату. (а.с. 18 том 1).

Натомість, відповідно до листа ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 28.12.2015 року № 48 ОСОБА_1 повідомлено про втрату підприємством частини бухгалтерських документів та надано позивачу виписки з актів огляду МСЕК. (а.с. 20 том 1).

Вказані вище обставини вказують на те, що ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» допущено бездіяльність щодо втрати та не передачі до Фонду відомостей та документів особової справи ОСОБА_1, що потягло за собою невиплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року, у звязку із чим вказані вимоги позивача підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки на час звернення до суду позивача обов'язок зі сплати відшкодування шкоди завданої під час виконання трудових обов'язків особам, яким визначено МСЕК відсоток стійкої втрати працездатності покладався на Фонд, а також відповідний робочий орган Фонду не було залучено позивачем в якості відповідача, оскільки в даному випадку, саме у зв'язку з бездіяльністю ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд», яка заключається у не передачі Фонду відомостей та документів особової справи ОСОБА_1, позивачу по справі не сплачувались страхові виплати за фактом страхового нещасного випадку на виробництві.

Також колегія суддів вважає, що частковому задоволенню підлягають позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь заборгованості зі сплати суми страхових виплат, а саме несплачених страхових виплат за період з квітня 2001 року по січень 2011 року та шкоди, спричиненої неотриманням страхових виплат за період з січня 2011 року по червень 2016 року, з огляду на наступне.

Згідно до положень абз. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону праці» (в редакції станом на січень 1998 року) власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції станом на 01.04.2001 року) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Згідно до положень п. 3 розділу ХІ Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції станом на 01.04.2001 року) установлено, що передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

У відповідності до п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на 01.04.2001) Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм слід дійти висновку про те, що працівник, якому заподіяно шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, мав можливість з 01 квітня 2001 року продовжувати отримувати від роботодавця належні виплати та соціальні послуги або до того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку документи працівника до Фонду.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Тобто, законодавцем з 01.01.2011 року обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, покладений в повному обсязі на Фонд.

Так, згідно зі статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) в разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим (або компенсувати йому відповідні витрати). Усі види соціальних послуг та виплат, передбачених цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я.

Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку зі страховим випадком; зазначений строк встановлюється МСЕК.

Отже, вирішуючи питання про право потерпілого на отримання страхових виплат, слід виходити із вимог статей 21, 28, 30, 34, 35, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011) у їх сукупності, які передбачають, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності таположень п.2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 01.01.2011).

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (№ 6-59цс11), 19 грудня 2011 року (№ 6-74цс11), 7 листопада 2012 року (№ 6-131цс12).

Водночас п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» втратив чинність з 01 січня 2011 року на підставі Закону № 2464-VI від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З 01 січня 2011 року можливість продовжувати отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця потерпілими особами припинилась через втрату чинності п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Таким чином, у зв'язку з незаконною бездіяльністю ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» щодо втрати та не передачі до Фонду відомостей та документів особової справи ОСОБА_1 про щомісячні страхові виплати, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року, позивачу ні підприємством відповідача, ні Фондом, не сплачувались страхові виплати за період з квітня 2001 року по січень 2011 року, у зв'язку із чим колегія суддів вважає, що страхові виплати за цей період мають бути стягнуті з відповідача, як особи, на яку вимогами закону було покладено обов'язок по сплаті страхових виплату зв'язку з не передачею особової справи позивача до Фрнду, на користь позивача.

Визначаючи розмір страхових виплат, які підлягають стягненню з ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» на користь ОСОБА_1, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 19 Постанови Кабінету міністрів України «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» у разі, коли на час звернення за страховою виплатою документи про заробітну плату застрахованої особи до ушкодження здоров'я не збереглися, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру середньої заробітної плати, що склалася на час звернення за відповідною професією (посадою). За відсутності на підприємстві відповідної професії (посади) середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою), що склалася на час звернення на підприємстві, на якому працювала застрахована особа, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

У зв'язку з незбереженням відомостей про середню заробітну плату ОСОБА_1 до ушкодження здоров'я, розрахунок виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням необхідно обчислювати виходячи з розміру середньої заробітної плати, що склалася на підприємстві на теперішній час.

Згідно довідки ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 10.03.2016 № 12 заробітна плата, згідно штатного розкладу по підприємству за посадою «начальника дільниці» складає 1381,00 грн. станом на 01.01.2016 року (а.с. 21 том 1).

Відповідно до довідки ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» від 13.06.2016 № 29, заробітна плата начальника дільниці згідно штатного розкладу підприємства станом на 01.05.2016 складає 1450 грн. (а.с. 83).

Отже, страхові виплати за період з квітня 2001 року по січень 2011 року, які не були виплачені позивачу підприємством відповідача у зв'язку з втратою та не передачею до Фонду відомостей та документів особової справи ОСОБА_1, складають 161 577 грн. (1381 грн. * 171 місяців) та підлягають стягненню з ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» на користь ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на 01.04.2001) відповідно до якого Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода, спричинена неотриманням ОСОБА_1, з вини підприємства відповідача, страхових виплат за період з січня 2011 року по червень 2016 року, що складає - 91 284 грн. (1381 грн. * 64 місяців + 1450 грн.*2 місяці).

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення станом на липень 2016 року грошового розміру щомісячної страхової виплати в сумі 1450 грн., у відповідності до 100 % втраченого позивачем трудового заробітку, є передчасними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач із наявними документами за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року, звертався із заявою про призначення страхових виплат до відділення Фонду та відсутня відмова Фонду у призначенні позивачу таких виплат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про визнання незаконною бездіяльності ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» щодо втрати та не передачі до Фонду відомостей та документів особової справи ОСОБА_1 про щомісячні страхові виплати, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року та невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року, стягнення з відповідача ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» на користь ОСОБА_1 несплачених страхових виплат за період з квітня 2001 року по січень 2011 року у розмірі 161 577 грн. та стягнення з відповідача ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» на користь ОСОБА_1 шкоди, спричиненої неотриманням страхових виплат за період з січня 2011 року по червень 2016 року у розмірі 91 284 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Укрспецзалізшляхбуд», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, (у теперішній час - Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області), про визнання бездіяльності незаконною, визнання дій протиправними, визнання незаконною несплати страхових виплат, визначення розміру щомісячної страхової виплати та стягнення заборгованості зі сплати страхових виплат задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Укрспецзалізшляхбуд» щодо втрати та не передачі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, (у теперішній час - Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області), відомостей та документів особової справи ОСОБА_1 про щомісячні страхові виплати, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року та невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, за фактом страхового нещасного випадку на виробництві, що мав місце 15.09.1997 року.

Стягнути з відповідача ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» на користь ОСОБА_1 несплачені страхові виплати за період з квітня 2001 року по січень 2011 року у розмірі 161 577 грн.

Стягнути з відповідача ТОВ ВО «Укрспецзалізшляхбуд» на користь ОСОБА_1 шкоду, спричинену неотриманням страхових виплат за період з січня 2011 року по червень 2016 року у розмірі 91 284 грн., а разом стягнути 252 861 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: