Постанова

іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 607/17987/15-ц

провадження № 61-566св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року, ухвалене у складі судді Сташківа Н. М., та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 серпня 2016 року, постановлену у складі суддів: Загорського О. О, Хоми М. В., Козака І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Тернопільського державного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, у якому просила внести зміни у наказ № 58-к від 4 листопада 2014 року та передбачити у наказі, що ОСОБА_4 встановлюється доплата у зв'язку з переведенням на посаду професора-завідувача кафедрою згідно штатного розпису; стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за виконання посадових обов'язків професора-завідувача кафедрою за період з 4 листопада 2014 року по 26 серпня 2015 року у розмірі 2 000 грн та невиплачену допомогу на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 89 грн 50 коп.; визнати незаконним та скасувати наказ від 30 червня 2015 року № 42-к.

Посилалась на те, що 1 липня 2014 року наказом № 34-к за результатами конкурсу її переведено на посаду професора кафедри загального мовознавства і слов'янських мов.

У жовтні 2014 року ректор університету запропонував їй перейти на посаду професора-завідувача кафедрою загального мовознавства і слов'янських мов з доплатою за завідування кафедрою, на якій у 2014-2015 роках працювало 12 науково-педагогічних працівників, координація роботи яких покладалася на завідувача кафедри. 4 листопада 2014 року на підставі її заяви видано наказ № 58-к, згідно з яким її переведено на посаду професора-завідувача кафедрою загального мовознавства і слов'янських мов. Зі змістом вказаного наказу її ознайомлено не було, про те, що їй не встановлено доплату за завідування кафедрою, вона дізналася лише після звільнення.

Позивач вказує, що у штатному розписі університету встановлені різні посадові оклади для професора та професора-завідувача кафедрою, тому їй протиправно не виплачено різницю у заробітній платі за період з 4 листопада 2014 року по 26 серпня 2015 року (по день звільнення) у розмірі 2 000 грн., у щорічній допомозі на оздоровлення - у розмірі 89 грн 50 коп.

Також позивач вказує, що після звільнення за власним бажанням 26 серпня 2015 року та отримання трудової книжки 19 жовтня 2015 року вона дізналася про існування наказу від 30 червня 2015 року № 42-к, яким її без її відома переведено з посади професора-завідувача кафедри загального мовознавства і слов'янських мов на посаду професора цієї кафедри з порушенням вимог статті 32 КЗпП України щодо попередження про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Зі змістом вказаного наказу її не ознайомлювали.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач з 5 листопада 2014 року займала посаду завідувача кафедри тимчасово, до проведення конкурсу, про що була обізнана. Тому переведення позивача з посади професора - завідувача кафедри загального мовознавства і слов'янських мов на посаду професора цієї кафедри не є зміною істотних умов праці. Не встановивши підстав для тарифікації заробітної плати ОСОБА_4 за 21 тарифним розрядом, у цій частині позову суд також відмовив.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, їх відхилив і погодився з висновками суду першої інстанції.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і постановити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним судом доказам. Зокрема, судами безпідставно не враховано, що обсяг повноважень та відповідальності завідувача кафедри є більшим від обов'язків професора кафедри, що підтверджується штатними розписами університету на 2014 та 2015 рік, в яких для завідувача кафедри (професора) та професора встановлені різні посадові оклади за єдиною тарифною сіткою. Так, для завідувача кафедрою (професора) встановлено посадовий оклад у розмірі 3 280 грн, що відповідає 21 тарифному розряду, а для професора - у розмірі 3 101 грн, що відповідає 20 тарифному розряду. Відповідно і розмір заробітної плати з усіма доплатами і надбавками за спірний період має становити 3 965 грн 36 коп., а не 3 765 грн 29 коп.

Заявник посилається на те, що, вирішуючи справу, суди не врахували положення частини третьої статті 32 КЗпП України, відповідно до якої у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, про що працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Проте така умова відповідачем додержана не була.

Також заявник зазначає, що в ухвалі апеляційного суду невірно трактовано вимоги позивача, оскільки у позові та в апеляційній скарзі вона просила внести зміни в наказ № 58-к від 4 листопада 2014 року у зв'язку з переведенням на посаду професора-завідувача кафедрою із встановленням заробітної плати за 21 тарифним розрядом, а не у зв'язку з істотними змінами умов праці. Позивач просила скасувати наказ № 42 від 30 червня 2015 року про переведення її з посади завідувача кафедрою на посаду професора кафедри у зв'язку з істотними змінами умов праці, проте про це в ухвалі не зазначено.

У запереченнях на касаційну скаргу Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка просить скаргу відхилити, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що позивача наказом від 1 липня 2014 року № 34-к за результатами конкурсу переведено з посади професора-завідувача кафедри російської мови і літератури на посаду професора кафедри загального мовознавства і слов'янських мов (0,5 ставки) за строковим трудовим договором до 30 червня 2019 року з окладом за 20 тарифним розрядом, надбавками у розмірі 30 відсотків від окладу за вислугу років, 33 відсотки окладу за вчене звання професора та 25 відсотків за науковий ступінь доктора наук.

У листопаді 2014 року позивач звернулася до ректора університету із заявою, в якій просила перевести її із посади професора кафедри загального мовознавства і слов'янських мов (0,5 ставки) на посаду професора-завідувача цієї кафедри з 5 листопада 2014 року до проведення конкурсу.

Наказом відповідача від 4 листопада 2014 року № 58-к позивача з 5 листопада 2014 року до проведення конкурсу переведено з посади професора кафедри загального мовознавства і слов'янських мов (0,5 ставки) на посаду професора-завідувача цієї кафедри (0,5 ставки) із збереженням окладу та умов оплати праці.

Відповідно до посадових інструкції співробітників кафедри, затверджених ректором 24 червня 2008 року, завідувач кафедрою приймається на роботу на контрактній основі за результатами конкурсного голосування вченою радою університету терміном до 5 років.

Положенням про кафедру університету, схваленим на засіданні вченої ради університету, протокол № 11 від 26 червня 2013 року, введеним в дію з 2 вересня 2013 року наказом ректора № 161 від 26 червня 2013 року, встановлено, що завідувач кафедри обирається на посаду за конкурсом вченою радою університету і з завідувачем кафедри укладається договір (контракт) строком від 1 до 7 років.

Наказом університету від 23 грудня 2014 року № 343 оголошено конкурс на заміщення вакантних посад, в тому числі й посади завідувача кафедри загального мовознавства і слов'янських мов. Про оголошення такого конкурсу було також повідомлено у газеті «Вільне життя» № 104 (15632) від 31 грудня 2014 року. Позивач заяви про участь у конкурсі на подавала та участі у ньому не брала.

Згідно з протоколом №1 засідання лічильної комісії університету при проведенні конкурсу на заміщення посад професорського викладацького складу від 29 квітня 2015 року та витягу з протоколу № 9 засідання вченої ради університету від 29 квітня 2015 року за результатами таємного голосування при проведенні конкурсу на заміщення посади завідувача, доцента кафедри загального мовознавства і слов'янських мов на вказану посаду обрано ОСОБА_8

Наказом № 42 від 30 червня 2015 року позивача переведено з 1 липня 2015 року з посади професора-завідувача кафедри загального мовознавства і слов'янських мов на посаду професора цієї кафедри (0,5 ставки) за строковим трудовим договором до 30 червня 2019 року зі збереженням окладу та умов оплати праці.

Наказом відповідача від 1 липня 2015 року № 43-к ОСОБА_8 за результатами конкурсу зараховано на посаду доцента, завідувача кафедри загального мовознавства і слов'янських мов терміном на п'ять років на умовах контракту.

Наказом відповідача від 25 серпня 2015 року № 58-к позивача 26 серпня 2015 року звільнено з посади процесора кафедри загального мовознавства і слов'янських мов за власним бажанням.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за період роботи в університеті з 1 липня 2007 року до дня звільнення на посадах професора-завідувача кафедри російської мови і літератури, професора та професора-завідувача кафедри загального мовознавства і слов'янських мов позивач отримувала заробітну плату, розраховану з посадового окладу тільки за 20 тарифним розрядом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач, починаючи з 5 листопада 2014 року, займала посаду завідувача кафедри тимчасово, до проведення конкурсу; участі у конкурсі на зайняття посади завідувача кафедри не брала, контракт з нею на зайняття цієї посади не укладався; відтак, після проведення конкурсу і обрання на вказану посаду іншої особи, позивач не мала права займати вказану посаду, тому позивачеві не було змінено істотних умов праці, оскільки вона займала посаду завідувача кафедри тимчасово.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання внести зміни в наказ від 4 листопада 2014 року № 58-к щодо встановлення оплати за завідування кафедрою згідно штатного розпису та стягнення невиплаченої заробітної плати з окладу за 21 тарифним розрядом, суд також послався на положення наказу Міністерства освіти України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», яким затверджено схему тарифних розрядів посад керівних та науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації. Згідно з цією схемою тарифних розрядів для завідувача кафедри (професора) встановлено 20-21 тарифні розряди. Суд встановив, що критерії встановлення тарифних розрядів визначаються відповідно до п.1.8 Положення про кафедру університету. Зокрема, 20 тарифний розряд встановлюється для завідувача кафедрою (професора) при призначенні на посаду вперше при кількості професорсько-викладацького складу до 10 чоловік включно; 21 тарифний розряд - для завідувача кафедрою (професора) при наявності стажу на посаді більше одного терміну при кількості професорсько-викладацького складу більше 10 чоловік; тобто схема тарифних розрядів не забороняє встановлювати оклади для завідувачів кафедри (професорів) за 20 тарифним розрядом. Судом встановлено, що кафедра загального мовознавства і слов'янських мов налічувала 13 працівників, з яких 4 працювало на 0,5 ставки, що загалом складає 9,5 ставок. На підставі викладеного суд першої інстанції вважав правильним нарахування позивачу заробітної плати за 20 тарифним розрядом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду за апеляційною скаргою ОСОБА_4, викладені висновки суду першої інстанції вважав правильними, відхиливши доводи апеляційної скарги з відповідним обґрунтуванням.

Касаційний суд за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Посилання заявника на неврахування судами положень статті 32 КЗпП України, відповідно до якої про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, є необґрунтованим, оскільки при переведенні позивача наказом від 30 червня 2015 року № 42-к з посади професора-завідувача кафедри загального мовознавства і слов'янських мов на посаду професора цієї кафедри не було зміни істотних умов праці.

Посилання заявника на неврахування судами тієї обставини, що для професора - завідувача кафедри та професора штатними розписами університету встановлені різні посадові оклади також є необґрунтованим, оскільки суди, відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про встановлення оплати за завідування кафедрою згідно штатного розпису та стягнення заробітної плати, розрахованої з окладу за 21 тарифним розрядом, на підставі положень наказу Міністерства освіти України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», Положення про кафедру університету та з урахуванням кількості професорсько-викладацького складу на кафедрі загального мовознавства і слов'янських мов, дійшли обґрунтованого висновку про те, що схема тарифних розрядів не забороняє встановлювати оклади для професорів - завідувачів кафедри за 20 тарифним розрядом.

Зазначення заявником про невірне трактування її позовних вимог апеляційним судом є безпідставним та спростовується змістом вступної, описової та мотивувальної частини ухвали, з якої вбачається, що суд апеляційної інстанції перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання заявника на неналежну оцінку судом першої та апеляційної інстанцій наявних у справі доказів не має правового значення, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 серпня 2016 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик