Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 615/1740/16-ц

провадження № 61-6219 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна інноваційна група»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року у складі судді Логвінова А. О. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна інноваційна група» (далі - ТОВ «Міжнародна інноваційна група») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Європейський» (далі - АКБ «Європейський») та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредитної лінії з правом відновлення № К/017/2009, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США на строк з 15 серпня

2007 року по 15 серпня 2011 року. Додатковою угодою № 2 від 2 червня

2008 року до кредитного договору сума кредиту була збільшена до

50 000,00 доларів США. Додатковою угодою № 3 від 7 жовтня 2008 року до кредитного договору кредитний договір викладено у новій редакції.

У зв'язку з укладенням 19 серпня 2009 року між АКБ «Європейський» та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Володимирський» (далі - ПАТ «КБ «Володимирський») договору про відступлення права вимоги за зазначеним вище кредитним договором, 20 лютого 2015 року між ПАТ «КБ «Володимирський», Національним банком України (далі - НБУ) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал» (далі - ТОВ «Інвест Кредит Капітал») укладено договір № 43-Л про передачу в управління непроданих активів та 19 квітня 2016 року між ТОВ «Інвест Кредит Капітал» та ТОВ «Міжнародна інноваційна група» договору про відступлення прав вимог № 30/15-2, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором

№ К/017/2009 від 16 серпня 2007 року.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 26 грудня 2017 року складає 30 150,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 791 763,94 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом -

20 747,02 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 544 816,75 грн ; заборгованість за процентами - 9 403,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 246 947,20 грн.

Посилаючись на наведене, ТОВ «Міжнародна інноваційна група» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №К/017/2009 від 16 серпня 2007 року у розмірі 30 150,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 791 763,94 грн.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 11 квітня

2017 року позовні вимоги ТОВ «Міжнародна інноваційна група» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Міжнародна інноваційна група» заборгованість за кредитним договором № К/017/2009 від 16 серпня

2007 року у розмірі 791 763,94 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач набув право вимоги за спірним кредитним договором на підставі договору про відступлення прав вимог № 30/15-2 від 19 квітня 2016 року, повідомив боржника про зазначене відступлення, при цьому відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, кредитні кошти не повернув.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо наявності у ТОВ «Міжнародна інноваційна група» права на стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, є законним та обгрунтованим.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

12 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № К/017/2009 від 16 серпня 2007 року, укладений між АКБ «Європейський» та ПАТ «КБ «Володимирський» 19 серпня 2009 року не набув чинності, що було встановлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року. Відтак, ТОВ «Міжнародна інноваційна група» не має права на стягнення заборгованості за спірним кредитним договором. Крім того, зазначав, що не отримував від ТОВ «Міжнародна інноваційна група» доказів переходу прав вимоги. Судом першої інстанції не було постановлено ухвали про приєднання до матеріалів справи наданих ним документів та не розглянуто клопотань щодо надання правової оцінки його доводам. Крім того, судами попередніх інстанцій не ураховано, що відомості з Державного реєстру про обтяження майна було вилучено на підставі заяви від 6 квітня 2012 року, у той час коли банківська ліцензія АКБ «Європейський» була відкликана ще 19 серпня 2009 року, а банківська ліцензія ПАТ «КБ «Володимирський» - 30 серпня 2011 року.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Міжнародна інноваційна група» на касаційну скаргу, обґрунтований тим, що

ОСОБА_1 не надав доказів не набрання чинності договором про відступлення прав вимоги від 19 серпня 2009 року, укладеним між АКБ «Європейський» та ПАТ «КБ «Володимирський». Обставини, які встановлені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року були наявні у 2011 році, та змінились шляхом виключення обтяжень активів АКБ «Європейський»

6 квітня 2012 року. Про відступлення права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Міжнародна інноваційна група» відповідач був повідомлений ще

у серпні 2016 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційної скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 16 серпня 2007 року між АКБ «Європейський» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № К/017/2009 на надання кредитної лінії з правом відновлення, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 15 процентів річних у валюті кредиту та на строк з 16 серпня 2007 року по 15 серпня

2011 року.

Додатковою угодою № 2 від 2 червня 2008 року до кредитного договору

№ К/017/2009 від 16 серпня 2007 року суму кредиту збільшено до

50 000,00 доларів США.

07 жовтня 2008 року між АКБ «Європейський» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3, за умовами якого кредитний договір № К/017/2009 від 16 серпня 2007 року викладено у новій редакції, та з 1 листопада

2008 року процентна ставка за користуванням кредитними коштами встановлена у розмірі 19 процентів річних.

Згідно пункту 9.4 додаткового договору № 3 від 7 жовтня 2008 року сторони погодили, що з моменту укладення цього договору позичальник надає згоду на те, що банк має право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов'язання за цим договором, а також за договорами, пов'язаними із забезпеченням виконання зобов'язань, третій особі без додаткового отримання згоди позичальника.

24 листопада 2009 року між АКБ «Європейський» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору від 16 серпня

2007 року, згідно якого, пункт 3.1. розділу 3 кредитного договору викладений у новій редакції: «Погашення заборгованості по кредиту та сплаті процентів здійснюється у валюті зобов'язання або у гривнях за курсом НБУ на дату оплати. Датою оплати вважається дата надходження коштів на накопичуваний рахунок НБУ 1 або у касу банку.

Право вимоги за кредитним договором № К/017/2009 від 16 серпня 2007 року було неодноразово відступлено. Зокрема, 19 серпня 2009 року від АКБ «Європейський» до ПАТ «КБ «Володимирський», 20 лютого 2015 року - від ПАТ «КБ «Володимирський» до ТОВ «Інвест кредит капітал», та 19 квітня

2016 року - від ТОВ «Інвест кредит капітал» до ТОВ «Міжнародна інноваційна група».

18 серпня 2016 року листом за № МІГ-18.08.2016/4-вих. ТОВ «Міжнародна інноваційна група» повідомила ОСОБА_1 про відступлення права вимоги та запропонувала у добровільному порядку, в термін до 1 вересня 2016 року погасити існуючу заборгованість за кредитним договором на користь ТОВ «Міжнародна інноваційна група».

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначав, що ТОВ «Міжнародна інноваційна група» не набуло права вимоги за кредитним договором

№ К/017/2009 від 16 серпня 2007 року, оскільки не набув чинності перший договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладений 19 серпня 2009 року між АКБ «Європейський» та ПАТ «КБ «Володимирський».

Судами попередніх інстанцій установлено, що ПАТ «КБ «Володимирський» зверталося у жовтні 2011 року із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором № К/017/2009 від 16 серпня 2007 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Інвест Кредит Капітал» відхилено, залишено без змін рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Володимирський» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Володимирський», треті особи:

АКБ «Європейський», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання недійсними договору іпотеки та договору про відступлення прав іпотекодержателя.

Підставою для відмови у задоволенні вимог ПАТ «КБ «Володимирський» стало те, що позивачем не доведено факту набуття права вимоги до

ОСОБА_1 за кредитними та іпотечними договорами, оскільки згідно пункту 4.1 договору про відступлення права вимоги від 19 серпня 2009 року, укладеного між АКБ «Європейський» до ПАТ «КБ «Володимирський», він набирає чинності з моменту зняття податкової застави, а також інших заборон та обтяжень щодо відчуження рухомого майна первісного кредитора шляхом вилучення відповідних записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, однак згідно витягу з указаного реєстру від 13 грудня

2011 року, станом на час подачі ПАТ «КБ «Володимирський» позовної заяви (жовтень 2011 року) під обтяженням знаходились усі активи АКБ «Європейський».

Разом з тим, під час розгляду зазначеної справи судами попередніх інстанцій на підставі відомостей з Державного реєстру обтяжень установлено, що запис про обтяження активів АКБ «Європейський» було виключено з реєстру 6 квітня 2012 року.

Таким чином ПАТ «КБ «Володимирський» 6 квітня 2012 року набуло право вимоги за кредитним договором № К/017/2009 від 16 серпня 2007 року, а тому мало право відступити його ТОВ «Інвест Кредит Капітал» 20 лютого

2015 року, яке в свою чергу відступило його 19 квітня 2016 року ТОВ «Міжнародна інноваційна група».

Доводи касаційної скарги про те, що на момент виключення відомостей з реєстру у АКБ «Європейський» та ПАТ «КБ «Володимирський» були відкликані банківські ліцензії, а тому правочин є недійсним безпідставні, оскільки встановлено, що зазначені відомості вносились на підставі заяви Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові. При цьому договір про передання в управління ТОВ «Інвест Кредит Капітал» непроданих активів № 43-Л від

20 лютого 2015 року був укладений ПАТ «КБ «Володимирський» в особі ліквідатора ОСОБА_3, а також НБУ в особі першого заступника Голови НБУ ОСОБА_4, тобто в межах здійснення процедури ліквідації та наданих зазначеним особам повноважень.

Посилання ОСОБА_1 на не постановлення судами попередніх інстанцій ухвал про приєднання доказів, не надання оцінки зазначених у його поясненнях доводах не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень, оскільки є формальними та на зміст оскаржуваних судових рішень не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги ТОВ «Міжнародна інноваційна група» спростовуються наявним в матеріалах справи листом-повідомленням від

18 серпня 2016 року з відміткою про його отримання ОСОБА_1

27 серпня 2016 року.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильності зазначеного в оскаржуваних судових рішеннях розрахунку заборгованості за кредитним договором, а тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України касаційний суд не перевіряє правильність нарахування такої заборгованості.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень правильно застосували норми матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 квітня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня

2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик