справа №619/3819/16-ц
провадження №2/619/45/18
Рішення

іменем України

13 листопада 2018 року

м.Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №619/3819/16-ц,

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус ХМНО Остапенко Євген Михайлович, приватний нотаріус ІМНО Копейчиков Іван Володимирович, ОСОБА_6,

третя особа: приватний нотаріус Харківського МНО Бакумова Алла Валентинівна,

представник позивача: ОСОБА_8,

представники відповідачів: ОСОБА_9, ОСОБА_10

Виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Позивач просить судь ухвалити рішення, згідно якому встановити факт нікчемності та визнати недійсною довіреність від 06 грудня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І. В. за реєстровим № 696; встановити факт нікчемності та визнати недійсними договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_17 посвідчений 30 квітня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. за реєстровим № 1518, та договір купівлі-продажу частини цього ж житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. за реєстровим № 1520; встановити факт нікчемності і визнати недійсними видані та посвідчені 07 серпня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем дублікат договору купівлі-продажу частини зазначеного вище житлового будинку за реєстровим № 2646 і дублікат договору купівлі-продажу частини цього ж житлового будинку за реєстровим № 2647, та скасувати за ОСОБА_2 проведену на їх підставі 30 квітня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем державну реєстрацію права власності на 1/1000 частину спірного будинку та на 999/1000 частин цього ж будинку (номери записів про право власності: 9552528 та 9552437 відповідно; підстави внесення записів: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 квітня 2015 року за індексним номером 21067406 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 квітня 2015 року за індексним номером 21067267 відповідно), і поновити державну реєстрацію права власності на будинок в цілому за ОСОБА_11; визнати за позивачем право власності на даний будинок, що розташований на земельній ділянці фонду Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області, загальною площею 0,0760га, кадастровий номер: НОМЕР_6;визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договір дарування багатоквартирного житлового будинку, гуртожиток АДРЕСА_18 в м. Дергачі та витребувати це нерухоме майно на користь позивача з чужого незаконного володіння, усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом виселення з цього будинку ОСОБА_6 та звільнення гуртожитку від його речей, майна, рослин. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.10.2010 згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала у власність у громадян ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_3 будинок, гуртожиток АДРЕСА_19, що знаходиться за названою вище адресою на земельній ділянці фонду Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області, загальною площею 0,0760 га, кадастровий номер: НОМЕР_6. Після придбання вказаного гуртожитку позивач ОСОБА_1 реконструювала наявні в ньому приміщення під багатоквартирний житловий будинок і мала намір використовувати їх у своїй господарській діяльності, у зв'язку з чим рішенням Господарського суду Харківської області віл 17 грудня 2010 року у справі № 53/337-10 визнано за ФОП ОСОБА_11 право власності на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_20 літ. «А-5» з підвалом літ «Ап», крильцем літ. «а», крильцем літ. «аі», входом в підвал літ. «а2», входом в підвал «аЗ», входом в підвал літ. «а4», крильце літ. «а5», балконами літ. «аб-аІЗ», що знаходиться заназваною вище адресою. На підстав даного рішення позивачем було здійснено державну реєстрацію свого права власності на вказаний будинок. Як стало відомо позивачу 30 квітня 2015 року приватний нотаріус ХМНО Остапенко Євген Михайлович зареєстрував право власності на 999/1000 частину спірного будинку за ОСОБА_2 на підставі виданого тим же приватним нотаріусом дублікату договору купівлі-продажу частини житлового будинку за № 2646. Крім того, того ж дня, приватний нотаріус ХМНО Остапенко Є.М. також зареєстрував право власності на іншу 1/1000 частину цього ж будинку також за тією самою невідомою позивачу ОСОБА_2 на підставі виданого тим же приватним нотаріусом дублікату договору купівлі- продажу частини житлового будинку за № 2647. Причому, як зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2 було зареєстровано приватним нотаріусом Остапенком Є. М. 30 квітня 2015 року на підставі дублікатів договорів купівлі-продажу. В той час, як самі дублікати були видані нотаріусом лише зі спливом більш ніж 3 місяців потому, а саме - 07 серпня 2015 року. Іншими словами, приватний нотаріус Остапенко Є. М. здійснив державну реєстрацію нібито наявного права власності ОСОБА_2 на підставі документів, яких на момент такої реєстрації просто не існувало. Було з'ясовано, що 30 квітня 2015 року ОСОБА_3, видаючи себе представником позивача на підставі довіреності, посвідченої 06 грудня 2013 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І. В. за реєстровим № 696, уклав договір купівлі-продажу 999/1000 часток багатоквартирного п'ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_20 літ. «А-5», який розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, вулиця АДРЕСА_16, з ОСОБА_2 Того ж дня, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила 1/1000 часток цього ж будинку. Ці два договори купівлі-продажу частин житлового будинку ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 на підставі підробленої довіреності від 06 грудня 2013 року, яку позивач ОСОБА_11 ніколи не підписувала і ОСОБА_3 не видавала, оскільки ніколи не бажала продавати належний їй гуртожиток і ніколи не уповноважувала відповідача ОСОБА_3 продавати належний їй будинок. До того ж, згідно тексту підробленої довіреності від 06 грудня 2013 року, ОСОБА_3 був уповноважений з питань підготування та зібрання усієї необхідної документації для укладення та підписання договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, вулиця АДРЕСА_21. Іншими словами, навіть сам текст підробленої довіреності не надавав ОСОБА_3 права продавати і самостійно укладати від імені позивача договір купівлі-продажу належного їй будинку. Оскільки позивач ніколи і нікому не відчужувала своє право власності на спірний житловий будинок, а була позбавлена цього права поза її волею в результаті неправомірних і злочинних дій відповідачів, у зв'язку з цим, спірний житловий будинок підлягає витребуванню на користь позивача з цього незаконного володіння.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав повністю, надав відзив на позов, згідно змісту якого при обґрунтуванні позовної вимоги про встановлення факту нікчемності та визнання недійсною довіреності від 06 грудня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В. за реєстровим №696, позивач посилається на невчинення нею дій щодо уповноваження ОСОБА_3 на продаж належного їй будинку, зазначаючи що довіреність 06 грудня 2013 року останньому не видавала, а також що текст оспорюваної довіреності не надавав ОСОБА_3 права на укладення договорів відчуження належного їй нерухомого майна. У позовній заяві не обґрунтовано підстави для визнання нікчемності та визнання недійсною довіреності та не надано належних доказів підтвердження зазначених позовних вимог, у зв'язку з чим останні не підлягають задоволенню. В обґрунтування позовної вимоги щодо встановлення факту нікчемності визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини спірного майна, посвідченого 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 посилається на необізнаність останньої щодо вчинення ОСОБА_3 в її інтересах правочинів щодо відчуження нерухомого майна та про їх вчинення на підставі довіреності, якою не передбачене право представника відчужувати нерухоме майно. Проте, відповідно до квитанцій за №910, № 150430208 №94, №96, які були сформовані у часовий проміжок 18:05 по 18:07 від 30.04.2015, усі платежі на користь приватного нотаріуса ХМНО Остапенка Є.М. вчинялися ОСОБА_1 безготівковими переказами за допомогою інтернет-банку «Приват24». З урахуванням особливостей здійснення такого роду переказів, можна стверджувати, що для їх формування підтвердження необхідним є використання мобільного телефону особи, яка здійснює переказ, без доступу до останнього їх здійснення є неможливим. Згідно інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно оспорювані правочини були вчинені 30.04.2018 року о 18:57, Витяги були сформовані о 19:08, тобто нотаріальні дії вчинялися після їх оплати позивачем. Окрім того, посвідчення Приватним нотаріусом ХМНО Остапенко Є.М. оспорюваних договорів купівлі-продажу за №1518 та №1520 від 30.04.2015 року відбувалося у відповідності до норм національного законодавства. Видача дублікатів договорів купівлі-продажу нерухомого майна відбулася правомірно, оскільки останні не породжують повторне виникнення права власності у особи, а лише полягають у відтворенні змісту втраченого документу, таким чином дублікати договорів купівлі-продажу видані нотаріусом правомірно. Окрім того, позивачем не обгрунтовано у позовній заяві яким чином було порушено права останнього правомірною видачею дублікатів. Оскільки позовні вимоги про скасування записів про державну реєстр прав та їх обтяжень від 30 квітня 2015 року та поновлення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 є похідними вимогами від встановлення факту нікчемності та визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу, зазначені вимоги також не підлягають задоволенню. Позовна вимога про визнання недійсним договору дарування, посвідченого 19.11.2017 року приватним нотаріусом ХМНО Букумовою А.В. є похідною від позовних вимог про встановлення факту нікчемності та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, проте наразі зазначені правочини в судовому порядку недійсними не визнані, тому позовна вимога про визнання недійсним договору дарування за умови відсутності підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, також не підлягає задоволенню. З аналогічних підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги визнання права власності та усунення перешкод у користуванні позивачем спірним нерухомим майном. Позивач одночасно просить встановити факт нікчемності правочинів та визнати їх недійсними.

Представник відповідача приватного нотаріуса ХМНО Остапенка Є.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала письмові заперечення проти позову, згідно змісту яких оскаржувана довіреність на момент вчинення правочину щодо відчуження майна була дійсною, цим підтверджується правомірність здійснення такого правочину. Законність видачі оскаржуваної довіреності не може бути предметом розгляду у цивільному судочинстві, оскільки факт підробки підпису, чи порушень порядку видачі довіреності, які мають ознаки складу злочину шахрайства є предмете доказування у кримінальному провадженні. На момент розгляду справи вказана довіреність не скасована, факт підробки не визнаний рішенням суду у кримінальній справі, не встановлений, винних осіб і визначено. Право власності на житловий будинок, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів, рішенням суду. Під час посвідчення договорів купівлі-продажу №1518 та №1520 від 30.04.2015р. було дотримано усіх правил та норм закону. На момент посвідчення правочинів жодних заборон, іпотек чи обтяжень не існувало, малолітніх у вказаному приміщенні не зареєстровано, справжність поданих для вчинення правочину документів, зокрема, рішення Господарського суду Харківської області №53/337-10 від 17.12.2010 р. було перевірено. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. Для вчинення правочину щодо відчуження майна було надано довіреність в 06.12.2013, посвідчену за реєстровим №696 приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Копейчиковим І.В. Дійсність довіреності була перевірена відповідно до вимог чинної законодавства та на момент вчинення правочинів була дійсна. Із тексту довіреності вбачається, що ОСОБА_3 уповноважений, зокрема, представляти інтереси ОСОБА_1 з питань підготування та зібрання усієї необхідної документації для укладання та підписання договору купівлі-продажу будинку. Також довіреність видана з правом отримання будь-яких грошей та/або укладання та підписання будь-яких договорів поруки та/або створення будь-яких зобов'язань, надано право всюди розписуватись за Довірителя. Таким чином, із тексту довіреності слідує, що ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 здійснювати дії щодо створення зобов'язань, з чого слідує, і зобов'язання щодо передачі майна та отримання грошових коштів за придбання такого майна, які є наслідком укладення договору купівлі-продажу також включаються в обов'язки повіреного. Із самого змісту довіреності слідує, що ОСОБА_3 був уповноважений здійснювати усі необхідні заходи, спрямовані на збирання документів щодо такі майна, утримання та розпорядження зазначеним майном. ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу дублікатів втрачених договорів, і останній були видані такі дублікати, в розділ державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в якому міститься інформація про право власності було внесено зміни, а саме підстави виникнення прі власності - дублікат договору купівлі-продажу майна, виданий 07.08.2015. Так як право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно виникло після набрання чинності новим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав) нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 30.04.2015, то й запис про право власності було здійснено цією ж датою. Видача дубліката правовстановлюючого документа замість втраченого не породжує повторне виникнення права власності у особи, а лише полягає у відтворенні змісту втраченого документа. При посвідченні правочинів щодо відчуження майна а також при прийнятті відповідних рішень про проведення державної реєстрації права власності на таке майно, у зв'язку із вчиненням нотаріальної дії, ПН ХМНО Остапенком Є.М., було дотримано усіх вимог чинного законодавства. Позивач не наводить у чому саме полягає порушення закону в частині прийняття нотаріусом, як суб'єктом державної реєстрації, рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень індексний номер 21067407 та 21067267 від 30.04.2015. Заявлення одночасної вимоги про встановлення нікчемності недійсності правочину суперечить вимогам закону та теорії права загалом. До вказаних правовідносин не може бути застосована ст. 228 ЦК України, оскільки у даному випадку публічний порядок не порушено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, про обставини справи пояснила, як зазначено вище.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Копейчиков І.В. у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО Бакумова А.В. у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду неповідомила, при цьому, у судове засідання викликалася неодноразово, про що свідчать поштові повідомлення у матеріалах справи.

Відповідно до ст.179 ЦПК України представником позивача подано відповідь на відзив, згідно змісту якого позивач ОСОБА_1 небезпідставно впевнена у тому, що відчуживши спірне нерухоме майно на користь третьої особи, відповідач ОСОБА_2, скоріш за все, у злочинній змові з іншими особами, намагається будь-яким, і в першу чергу протиправним, чином унеможливити поновлення порушених прав власника майна позивача ОСОБА_1, як єдиного законного власника вказаного майна, шляхом його повернення у власність заявника. Про протиправність і, відповідно, недійсність укладеного ОСОБА_2 із ОСОБА_6 договору дарування свідчить і той факт, що в п. 7 договору дарування ОСОБА_2 стверджує, ніби належний позивачу ОСОБА_1 житловий будинок в спорі не перебуває, щодо нього немає судового спору і права третіх осіб на нього також нібито відсутні. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 свідомо і умисно внесла до змісту укладеного нею договору дарування завідомо для неї неправдиві відомості, переслідуючи єдину злочинну мету - протиправним чином фіктивно відчужити належний позивачу будинок, або утруднити або взагалі зробити неможливим поновлення порушених прав єдиного законного власника спірного житлового будинку - позивача ОСОБА_11. Обґрунтування заперечень відповідача проти розглядуваного наразі позову є надуманими, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду. Очевидно, що ОСОБА_3 підробив підпис ОСОБА_11 на Довіреності від 06 грудня 2013 року та продав належний на праві власності позивачу об'єкт нерухомого майна ОСОБА_2. Позивач ОСОБА_11 наголошує на тому і заявляє про те, що Довіреність від 06 грудня 2013 року вона ніколи видавала та не підписувала, а підпис від її імені вчинений сторонньою, невідомою їй особою. Цю довіреність ОСОБА_1 ніколи не складала, не підписувала і жодного відношення до неї не має. При цьому, оскільки саме на підставі оспорюваної довіреності відповідач ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_2 спірний житловий будинок, то вказана довіреність безпосередньо порушує права ОСОБА_1, за захистом та відновленням яких позивач і вимушена була звернутися в суд із розглядуваним наразі позовом. Крім того, згідно тексту підробленої довіреності від 06 грудня 2013 року, ОСОБА_3 нібито має право бути представником ОСОБА_11 з питань підготування та зібрання усієї необхідної документації для укладення та підписання договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, вулиця АДРЕСА_21. Навіть сам текст підробленої довіреності не надавав ОСОБА_3 права продавати і самостійно укладати від імені позивача договори купівлі-продажу. В цій довіреності йшла мова лише про підготовку та зібрання необхідної документації для укладення такого договору, а не про безпосереднє його укладення ОСОБА_3 та підписання його. При цьому, факт підроблення почерку та підпису ОСОБА_1 в оспорюваній довіреності встановлений в категоричному висновку судової почеркознавчої експертизи, що також свідчить не лише про те, що позивач не уповноважувала ОСОБА_3 на право розпоряджатися належним їй нерухомим майном, але і про те, що укладення та посвідчення оспорюваних договорів купівлі-продажу частин житлового будинку, а отже і перехід права власності, відбувався без відома та згоди ОСОБА_1 За таких обставин, позивач небезпідставно впевнена у тому, що матеріали даної справи містять достатньо доказів того, що оспорювана позивачем довіреність на ім'я ОСОБА_3, посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І. В. за реєстровим № 696, є недійсною, у зв'язку з чим доводи відповідача ОСОБА_6 про нібито недоведеність позовних вимог в цій частині є голослівні, надумані і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому на увагу суду не заслуговують. У якості заперечень проти розглядуваного наразі позову відповідач ОСОБА_6 посилається на те, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин житлового будинку є нібито необгрунтованими та безпідставними, оскільки із наданих приватним нотаріусом ХМНО Остапенком Є. М. матеріалів нотаріальної справи, а саме: з копій квитанцій про сплату послуг нотаріуса, вбачається, що платником всіх послуг була нібито саме ОСОБА_1, а отже, на думку відповідача, посвідчення оспорюваних правочинів здійснювалось нібито з її відома та згоди. Вказаного висновку відповідач дійшов з того, що всі платежі на користь приватного нотаріуса ХМНО Остапенка Є. М. вчинялись нібито ОСОБА_1 безготівковими переказами за допомогою інтернет-банку «Приват-24», і, з урахуванням особливостей здійснення такого роду переказів, відповідач вважає, що для їх формування та підтвердження є необхідним використання мобільного телефону особи, яка здійснює переказ і без доступу до останнього їх здійснення нібито є неможливим. Маємо одразу наголосити на тому, що доводи відповідача про те, що за допомогою інтернет-банку «Приват-24» можливо здійснювати платежі виключно від власного імені є вигаданими і безпідставним, оскільки дана інтернет система передбачає можливість здійснювати будь-які платежі будь-якою особою від імені іншої особи. Отже, здійснювати платежі за квитанціями № 910, № 93, № 94, № 96 на користь приватного нотаріуса ХМНО Остапенка Є. М. могла будь-яка особа у будь-якому куточку України, яка має доступ до інтернету та зареєстрований в інтернет-банку «Приват-24». У свою чергу, маємо зауважити, що позивач ОСОБА_1 як 30 квітня 2015 року, так і жоден інший день не здійснювала платежів, а тим більше за вказаними вище квитанціями, на користь приватного нотаріуса ХМНО Остапенка Є. М. за здійснення ним нотаріальної дій. Та обставина, що платником у вказаних вище квитанціях є ОСОБА_1 взагалі не свідчить про те, що саме вона нібито здійснювала зазначені платежі. саме дублікати оспорюваних договорів купівлі-продажу частин житлового будинку були у відповідача її правовстановлюючими документами на багатоквартирний житловий будинок, гуртожиток АДРЕСА_19, що знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вулиця АДРЕСА_16 (після перейменування - АДРЕСА_22. При цьому, позивач не оспорює правомірність або неправомірність самого факту видачі дублікатів вказаних договорів, навпаки - ОСОБА_1 оспорює державну реєстрацію за відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок, яка була проведена приватним нотаріусом ХМНО Остапенком Є. М. саме на підставі оспорюваних дублікатів договорів купівлі-продажу частин житлового будинку. Крім того, саме на підставі вказаних дублікатів договорів купівлі-продажу частин житлового будинку відповідач ОСОБА_2 відчужила спірне нерухоме майно відповідачу ОСОБА_6 За таких обставин, оскільки відчуження належного позивачу п'ятиповерхового будинку здійснювалось, в тому числі, на підставі вказаних дублікатів, то вказані правочини прямо порушують права та інтереси позивача ОСОБА_1, у зв'язку із чим вона вимушена була звернутися в суд із розглядуваним наразі позовом. Таким чином, всі доводи відповідача ОСОБА_6, викладених ним у якості заперечень проти розглядуваного наразі позову, є безпідставним і необгрунтованим. Обставини, на які відповідач посилається - є надуманими, недоведеними, або взагалі, такими, що не відповідають дійсності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Згідно договору купівлі-продажу від 01.10.2010, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. за реєстровим №3126, ОСОБА_11 отримала у власність будинок, гуртожиток АДРЕСА_23 (т.1 а.с.9-11).

Згідно рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2010 за ОСОБА_11 визнано право власності на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_24 (т.1 а.с.12-17).

06.12.2013 від імені ОСОБА_11 приватним нотаріусом Ірпінського МНО Копейчиковим Іваном Володимировичем посвідчено довіреність за реєстровим номером 696, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником щодо укладання та підписання договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_25 (т.1 а.с. 88).

Як вбачається з довідки КПТІ «Інвенрос» та витягу про Державну реєстрацію прав, житловий будинок, багатоквартирний АДРЕСА_26, станом на 01.01.2013, зареєстровано на праві власності в цілому за ОСОБА_11 згідно рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2010 справа №53/337-10 (т.2 а.с.109-110).

30 квітня 2015 року між ОСОБА_11, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_3 на підставі зазанченої вище довіреності, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 999/1000 часток багатоквартирного п'ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_27 літ. «А-5» за указаною вище адресою, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського МНО Остапенко Є.М., реєстровий номер 1518 (т.1 а.с.89-91).

30 квітня 2015 року між ОСОБА_11, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_3 на підставі зазанченої вище довіреності, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 1/1000 часток багатоквартирного п'ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_27 літ. «А-5» за указаною вище адресою, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського МНО Остапенко Є.М., реєстровий номер 1520 (т.1 а.с.104-106).

Відповідно до договору дарування від 19.11.2017 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_6 багатоквартирний п'ятиповерховий житловий будинок АДРЕСА_29 (т.6 а.с.2-3).

Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 245 ЦК України встановлено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельних ділянок, цілісних (єдиних) майнових комплексів, житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (частина перша статті 657 ЦК України).

Згідно з п.п.4, 8 Глави 9 «Порядок викладення текстів та підписання посвідчуваних правочинів, заяв та інших документів» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, у редакції на час видачі оспорюваної довіреності, при вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України «Про нотаріат». Підпис особи або її представника у разі необхідності свідків або перекладача на нотаріальному документів виконується власноручно.

Системний аналіз даних положень законодавства дає підстави для висновку, що довіреність на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна підписується особисто особою, яка видає довіреність. Проставленням свого підпису довіритель підтверджує волевиявлення на надання іншій особі права вчиняти дії від свого імені і здійснювати представництво перед третіми особами.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №21543/4524 від 26.03.2018 підпис від іменті ОСОБА_1 від 06.12.2013 від імені ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського МНО Копейчиковим І.В. та зареєстрований в реєстрі №696, на зворотній стороні аркуша документа, в рядку «Підпис» - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_11, а іншою особою. Рукописний запис «ОСОБА_1» у довіреності від 06.12.2013 від імені ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського МНО Копейчиковим І.В. та зареєстрований в реєстрі №696, на зворотній стороні аркуша документа, в рядку «Підпис» - виконаний не ОСОБА_11, а іншою особою (т.3 а.с.150-160).

У судовому засіданні експерт Смоліна О.М. підтвердила свій висновок, роз'яснила його та відповіла на питання суду та учасників справи.

Згідно вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Системний аналіз статей 203, 244, 655 ЦК України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про наявність чи відсутність у продавця за договором купівлі-продажу, укладеного від його імені представником, волевиявлення на відчуження майна перевіряється, чи наділений цей представник повноваженнями на вчинення відповідного правочину.

Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_1 не видалала на ім'я ОСОБА_3 довіреності з правом розпорядження спірним житловим будинком і не підписувала її особисто, тобто у неї як власника не було волевиявлення уповноважувати ОСОБА_3 розпоряджатися своїм майном, отже довіреність від 06 грудня 2013 року з передбачених статями 203, 215 ЦК України підстав є недійсною.

Як передбачено ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Встановлено, що у зв'язку з недійсністю довіреності ОСОБА_3 не мав права укладати договори купівлі-продажу 30.04.2015 та відчуження ним 1/1000 та 999/1000 часток спірного будинку відбулось всупереч волевиявлення та розсуду позивача. Ці обставини свідчать про те, що оспорювані договори суперечать ч.1 ст.319 ЦК України.

З огляду на це суд вважає, що договори купівлі-продажу часток спірного житлового будинку, посвідчені 30 квітня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстровані за №1518 та 1520, належить визнати недійсними.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на даний будинок, визнання недійсним договору дарування від 19.11.2017 задоволенню не підлягають.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

У главі 29 Цивільного кодексу України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми статей 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Частина перша статті 388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Оскільки нерухоме майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 не з її волі, на цей час це майно перебуває у володінні ОСОБА_6, який без відповідної правової підстави заволодів ним, суд витребує з його чужого незаконного володіння на користь позивача спірне нерухоме майно.

У пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року АДРЕСА_19 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі (пункт 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року АДРЕСА_19 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав»).

Суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога про виселення зі спірного будинку ОСОБА_6 та звільнення гуртожитку від його речей, майна, рослин, виходячи з наступного.

Як передбачено ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з довідки від 23.04.2015, виданої Дергачівською міською радою, у спірному житловому будинку на АДРЕСА_32 згідно акту депутата фактично ніхто не машкає (т.2 а.с.33).

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_6 проживає у спірному будинку, оскільки за даними матеріалів справи останній проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_30

До того ж, згідно п.2 ч.1 ст.399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

При цьому суд зазначає, що порушене право позивача поновлено шляхом задоволення позовних вимог про витребування у власність з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7594,80грн та за проведення судово-почеркознавчої експертизи позивачем сплачено 10564,80грн (т.3 а.с.14).

Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, у розмірі 80%, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати, пов'язані з проведенням експертизи підлягають стягненню з ОСОБА_3

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність від 06 грудня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І. В. за реєстровим № 696 від імені ОСОБА_11.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/1000 частини багатоквартирного п'ятиповерхового житлового будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_33, укладений між ОСОБА_11 від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідчений 30 квітня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем за реєстровим № 1520.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 999/1000 частини багатоквартирного п'ятиповерхового житлового будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_33, укладений між ОСОБА_11 від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідчений 30 квітня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем за реєстровим № 1518.

Витребувати із володіння ОСОБА_6 у власність ОСОБА_11 багатоквартирний п'ятиповерховий житловий будинок літ. «А-5», що розташований за адресою: АДРЕСА_34.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 судовий збір у розмірі 551,20грн та 10564,80грн судових витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи №21543/4524 від 26.03.2018, а всього 11116,00грн (одинадцять тисяч сто шістнадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 судовий збір у розмірі 1102,40грн (одна тисяча сто дві гривні 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 судовий збір у розмірі 4422,24грн (чотири тисячі чотириста двадцять дві гривні 24 копійки).

Заходи забезпечення позову відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 15.03.2018 продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: 61024 АДРЕСА_1,

відповідачі:

-ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, НОМЕР_3, проживає за адресою: АДРЕСА_35,

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., НОМЕР_4, проживає за адресою: АДРЕСА_36, - приватний нотаріус ХМНО Остапенко Євген Михайлович, АДРЕСА_37,

-приватний нотаріус ІМНО Копейчиков Іван Володимирович, АДРЕСА_38,

-ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_5, проживає за адресою: АДРЕСА_39

третя особа: приватний нотаріус Харківського МНО Бакумова Алла Валентинівна, АДРЕСА_40

Повне рішення складено 19.11.2018.

Суддя І. М. Нечипоренко