Справа № 354/303/18
Провадження № 22-ц/4808/119/18
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене суддею Івановим А.П. 25 липня 2018 року в м. Яремче у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і житловим будинком та стягнення моральної шкоди, повний текст рішення складено 06 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1657 га по АДРЕСА_1. Даний житловий будинок був збудований у результаті реконструкції літньої кухні.

До початку реконструкції дана літня кухня знаходилася на відстані 1,2 м від огорожі, по які проходить межа між його і сусідньою земельною ділянкою. Однак, в результаті реконструкції у березні 2012 року до неї був добудований коридор шириною 1,2 м і довжиною 5 м, одна із стін якого збудована впритул до огорожі.

У червні 2012 року відповідач ОСОБА_3 на своїй земельній ділянці побудувала господарську будівлю на відстані близько 0,3 м до огорожі.

08.06.2012 року між сторонами було укладено угоду, відповідно до якої вони не мають претензій до даних будівель один одного. Однак, в даній угоді не йшлося про те, що господарська будівля відповідача буде використовуватися як хлів чи стайня для утримання худоби і вигрібної ями в ній.

Проте у 2013 році відповідач почала утримувати у належній їй господарській будівлі 7 свиней та 160 курей.

Щодо таких дій ОСОБА_3 позивач звертався до Яремчанської міської ради. В результаті розгляду його звернення відносно відповідача було складено протокол про адмінправопорушення за ст. 152 КУпАП та притягнуто її до адміністративної відповідальності.

Також позивач звертався до Яремчанського міського суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком. Рішенням суду від 27.11.2013 року відповідача будо зобов'язано перенести вигрібну яму для складування гною та рідких відходів біля її господарської будівлі на відстань не менше 20 м від межі земельної ділянки позивача та обладнати відповідно до Державних санітарних вимог та правил утримання територій населених пунктів від 17.03.2011 року №145; очистити від гною та рідких відходів частину належної їй земельної ділянки, на якій знаходиться вигрібна яма, та частину земельної ділянки Яремчанської міської ради, на яку скидався гній та рідкі відходи.

У 2014 році виконавче провадження було закінчено, проте фактично відповідач не перенесла вигрібну яму на відстань 20 м від будинку позивача, а тимчасово перевезла худобу у свою приватну садибу в с. Заріччя Надвірнянського району та засипала вигрібну яму піском.

На даний момент у спірній господарській будівлі відповідач знову утримує худобу: 9 кіз та 2 корови без врахування потомства від них. В середині даної будівлі вона облаштувала вигрібну яму для рідких фекальних відходів худоби, а на відстані 10 м від будинку позивача - вигрібну яму, до якої під'єднано стоки з її житлового будинку.

20.12.2017 року комісією виконкому Яремчанської міської ради було підтверджено факт утримання відповідачем вказаної худоби та розташування вигрібної ями, під'єднаної до житлового будинку відповідача, розташованої на відстані 10 м від будинку позивача. Оскільки комісія не змогла потрапити в середину спірної господарської будівлі, то в акті відсутні дані про наявність там вигрібної ями для рідких фекальних відходів худоби. Проте, вона там все ж є, оскільки інша така яма на земельній ділянці відповідача відсутня.

У зв'язку з наведеним, позивач вже більше п'яти років не може використовувати свою земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 за призначенням через забруднення повітря.

Також Управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області було встановлено, що будівництво господарської будівлі відповідача було здійснено з відхиленням від схеми забудови земельної ділянки, визначеної будівельним паспортом, та з порушенням будівельних норм. Повідомлення ОСОБА_3 про початок виконання будівельних робіт від 03.09.2012 року скасоване, що унеможливлює здачу даної будівлі в експлуатацію. Тому позивач вважає, що така будівля є самочинно збудованою і підлягає знесенню за рахунок відповідача.

Просить зобов'язати ОСОБА_3 усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, що знаходяться по АДРЕСА_1, шляхом: зобов'язання відповідача за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розташування якої не відповідає містобудівним вимогам і будівельним нормам; зобов'язати відповідача перенести вигрібну яму, до якої під'єднаний її житловий будинок, та вигрібну яму, яка знаходиться в приміщенні самочинно збудованої господарської будівлі, на відстань 18 м від його житлового будинку АДРЕСА_1, та обладнати їх відповідно до вимог Державних санітарних норм та правил, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.2011 року №145. Заборонити ОСОБА_3 утримувати худобу і птицю у господарських будівлях, спорудах, сараях чи інших пристосованих до цього приміщеннях на відстані ближче 15 м до його житлового будинку АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь 20000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належними йому земельною ділянкою та житловим будинком, розташованими за адресою: АДРЕСА_1. Заборонено ОСОБА_3 утримувати худобу і птицю у господарських будівлях, спорудах, сараях чи інших приміщеннях за адресою: АДРЕСА_2, на відстані ближче 15 м до житлового будинку, що належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3 перенести вигрібну яму, розташовану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, на відстань не менше 20 м від межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2000 грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на дане рішенням суду в частині відмови у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом зобов'язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розташування якої не відповідає містобудівним вимогам і будівельним нормам.

Вважає рішення суду в цій частині незаконним та необґрунтованим, оскільки розташування господарської будівлі відповідача на межі з його земельною ділянкою створює загрозу пожежної та санітарної небезпеки.

Зазначає, що суд правильно встановив, що будівництво вказаної будівлі здійснено з відхиленнями від схеми забудови земельної ділянки, визначеної будівельним паспортом, та з порушенням будівельних норм. Крім того, станом на час розгляду справи повідомлення про початок виконання будівельних робіт скасовано, тобто таке будівництво можна вважати самочинним. Також в судовому засіданні встановлено порушення прав позивача на користування належною йому земельною ділянкою та житловим будинком у зв'язку із утриманням худоби у спірній господарській споруді. Тому вважає невірним висновок суду про те, що перешкоди для нього створює не безпосередньо збідована будівля, а діяльність відповідача по утриманню в ній худоби.

Вказує на те, що дана господарська споруда відповідача створює пожежну загрозу для його житлового будинку, а також затінює його житловий будинок та подвір'я.

При цьому, посилання суду на угоду від 08.06.2012 року вважає безпідставним, так як дана угода не передбачала утримання у господарській будівлі відповідача свійських тварин та вигрібної ями для зберігання рідких фекальних відходів, а також не відміняла обов'язкове виготовлення відповідачем відповідної дозвільної документації на дану будівлю (чого нею зроблено не було). На його думку, спосіб використання вказаної споруди відповідачем розірвав дію даної угоди, оскільки значно розширив перелік порушених будівельних, санітарних, пожежних норм.

Також зазначає, що звернення до суду з вимогою про знесення самочинно збудованої споруди ОСОБА_3 мало місце вже після використання інших заходів по врегулювання даного конфлікту.

Крім того, після винесення оскаржуваного рішення суду йому стало відомо, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року у справі №809/664/18 підтверджено те, що господарська будівля ОСОБА_3 є самочинним будівництвом, а припис Управління ДАБІ від 06.03.2018 року є правомірним і не підлягає скасуванню.

На підставі наведеного просить рішення Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року в частині відмови у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом зобов'язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розташування якої не відповідає містобудівним вимогам і будівельним нормам скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на дану апеляційну скаргу, в якому зазначила, що в поданій позовній заяві ОСОБА_2 не посилався на те, що господарська споруда відповідача створює пожежну загрозу для його житлового будинку, а також затінює його житловий будинок та подвір'я. Також така апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів даних обставин. Крім того, вважає, що позивачем не доведено порушення його права власності на належні йому земельну ділянку та житловий будинок, а тому він не має права на позов про знесення самочинного будівництва. Також вказує на відсутність вини відповідача в порушенні будівельних норм та правил. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за нібито порушення нею будівельних норм та правил оскаржується в Яремчанському міському суді та на сьогоднішній день не вступила в законну силу. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року в частині відмови у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом зобов'язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розташування якої не відповідає містобудівним вимогам і будівельним нормам, залишити без змін.

Також відповідач ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу на рішення Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Вважає рішення суду в цій частині незаконними до необґрунтованим.

На її думку, суд не визначився з предметом та підставами позову, оскільки одночасно застосував ст. 391 ЦК України та ст. 103 ЗК України про добросусідство.

Вказує, що суд порушив право приватної власності відповідача на житловий будинок та земельну ділянку, при цьому обмежився тільки цитуванням пунктів Державних санітарних норм та правил і Державних будівельних норм. В матеріалах справи немає постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення Правил благоустрою м. Яремче, немає постанови та інших відповідних документів про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення Державних санітарних норм та правил. Постанова та припис Управління ДАБІ про нібито порушення відповідачем будівельних норм та правил на даний час оскаржуються в судах України.

Вказує, що позивач порушив Державні будівельні норми України, побудувавши свій житловий будинок на межі сусідів. Даний факт підтверджений в мировій угоді 2012 року, умови якої позивач не оскаржує.

Також вважає, що суд не взяв до уваги, що можливі перешкоди зі сторони відповідача були тимчасовими. Після пожежі в с. Заріччя відповідач забрала свою худобу до м. Яремче на час спорудження нової господарської споруди в с. Заріччя. Птицю вона взагалі ніколи не утримувала, і докази даного факту в матеріалах справи відсутні.

Зазначає, що жодними доказами не було встановлено перевищення допустимих норм вмісту в повітрі газів від можливого джерела поширення таких газів та запахів на земельній ділянці позивача. Суд при цьому керувався виключно поясненнями позивача та його родичів.

Щодо заборони відповідачу утримувати худобу і птицю у господарських будівлях, спорудах, сараях чи інших приміщеннях на відстані ближче 15 м до житлового будинку, що належить ОСОБА_2, то вважає, що суд в даному випадку прийняв до уваги неналежні та недопустимі докази. Так, протокол про адміністративне правопорушення №07-13 від 08.08.2013 року про недотримання відповідачем правил благоустрою на землях міської ради не має жодного відношення до приватизованих земельних ділянок; складений акт комісії Яремчанської міської ради від 07.02.2018 року та припис виконавчого комітету є рекомендаційними.

Судом не взято до уваги, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами відповідача введений в експлуатацію, йому видано правовстановлюючий документ, а відповідач має право використовувати свою власність на власний розсуд.

Розміри земельної ділянки відповідача не дозволяють переносити будівлі на відстань 20 чи 15 м від межі позивача, а сам факт спорудження житлового будинку позивача на межі з відповідачем створює умови для постійного втручання у приватну власність відповідача.

Щодо вигрібної ями, то зазначає, що така призначена для обслуговування житлового будинку і введена в експлуатацію разом із будинком. Вказана яма герметична, закрита бетонною кришкою, і жодні запахи та нечистоти з неї назовні не просочуються. Перенести її на відстань 20 м від межі з позивачем неможливо.

Крім того, зазначає, що сім'я позивача також утримує худобу у своєму господарстві.

Оскільки вважає відсутніми докази вини відповідача відносно позивача, вважає, що не було й підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Просить рішення Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року в частині задоволення позовних вимог позивача скасувати, відмовити в позові в цій частині, а також скасувати заходи забезпечення позову, передбачені ухвалою Яремчанського міського суду від 10.05.2018 року про заборону Відділу містобудування, архітектури та будівництва виконкому Яремчанської міської ради видавати та погоджувати ОСОБА_3 документи дозвільного характеру про здачу в експлуатацію та виготовлення правовстановлюючих документів на господарську споруду по АДРЕСА_2; Управлінню Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області - реєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву господарської будівлі відповідача по АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача. Зазначив, що відповідач так і не виготовила будівельний паспорт на спірну господарську споруду, а її теперішній стан не відповідає угоді між сторонами 2012 року. Крім того, рішення суду ще не набрало законної сили, а тому прохання про скасування заходів забезпечення позову є передчасним. Зазначає, що твердження відповідача про неможливість перенесення вигрібної ями на відстань 20 м від межі позивача не відповідає дійсності. Вказує, що господарська будівля та вигрібна яма споруджені з явним порушеннями норм права, а акт прийняття вигрібної ями до експлуатації чи перевірки ями на герметичність відсутні. А тому дії відповідача є грубим порушенням його прав як власника суміжної земельної ділянки та житлового будинку, який на ній розташований. Натомість зазначає, що вигрібна яма позивача абсолютно герметична та споруджена на належній відстані від будинків позивача і відповідача, худоба ним не утримується. Також вказує, що відповідач утримувала і утримує худобу в м. Яремчі, тільки періодично переховує від виконання приписів і рішень суду в с. Заріччя. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року в частині задоволення позовних вимог позивача залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи поданої ним апеляційної скарги підтримав, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 просив відмовити.

ОСОБА_3 підтримала доводи поданої нею апеляційної скарги, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 просила відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 367 ЦПК України суду апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушено норми чинного законодавства щодо місця розташування вигрібної ями, до якої під'єднаний її житловий будинок, та утримання худоби і птиці в господарських будівлях, чим також завдану позивачу моральну шкоду. Однак, позивачем не доведено необхідності знесення спірної господарської будівлі та наявності в ній вигрібної ями, а вимоги обладнати вигрібну яму, до якої під'єднаний житловий будинок відповідача, є передчасні. Щодо визначення розміру відшкодування відповідачем на користь позивача моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, згідно Державного акту серії НОМЕР_3 від 5.11.2008 року ОСОБА_2 на підставі рішення 20-ї сесії Яремчанської міської ради від 25.09.2008 року №273-20/2008 належить земельна ділянка площею 0,1657 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 23).

Згідно Рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №100 від 23.10.2012 року, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 ВІД 6.11.2012 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 24-26).

Встановлено також, що згідно Державного акту серії НОМЕР_5 від 18.05.2004 року ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Яремчанської міської ради від 23.10.2003 року №127-4/2003 належить земельна ділянка площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 185).

Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 від 12.10.2009 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 184).

Як вбачається з Угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08.06.2012 року, позивач не мав претензій до розташування господарської будівлі відповідача, яка знаходиться біля межі належних їм земельних ділянок біля житлового будинку позивача, у разі виконання та дотримання нею вимог: не здійснювати складування гною вздовж межової лінії між земельними ділянками на відстані не менше 7 метрів до огорожі; з метою відведення каналізаційних стоків та дотримання санітарно-гігієнічних норм закінчити розпочате будівництво герметичного септику біля господарської будівлі та огорожі. В той же час відповідач не мала претензій до розташування житлового будинку позивача, який розміщений на межі належних їм земельних ділянок біля її господарської будівлі (т. 1, а.с. 31).

Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 9.08.2012 року та Проекту господарської будівлі в АДРЕСА_2 від 16.08.2012 року ОСОБА_3 розроблений проект будівництва літньої кухні (т. 1, а.с. 188-203), а 03.09.2012 року нею направлено в Інспекцію ДАБК в Івано-Франківській області повідомлення №ІФ 2 про початок виконання будівельних робіт господарської споруди (т. 1, а.с. 186).

Однак, 8.08.2013 року головним спеціалістом відділу містобудування, архітектури та будівництва виконавчого комітету Яремчанської міської ради відносно ОСОБА_3 було складено протокол №07-13 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП щодо порушення п.п. 4.2.2, 4.2.19, 4.2.7, 4.2.33 Правил благоустрою території міста Яремче та населених пунктів Яремчанської міської ради від 21.03.2013 року №307-16/2013 (утримання в неналежному санітарно-технічному стані будівлі (споруди), земельної ділянки, недотримання правил утримання та поводження з домашніми тваринами) (т. 1, а.с. 33-35).

Рішенням Яремчанського міського суду від 27.11.2013 року було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, відшкодування моральної шкоди. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні його земельною ділянкою та житловим будинком АДРЕСА_1 Івано-Франківської області шляхом перенесення вигрібної ями для складування гною рідких відходів, яка знаходиться біля її господарської будівлі, на відстань не менше 20 м від межі земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та обладнати відповідно до вимог Державних санітарних вимог та правил утримання територій населених пунктів від 17.03.2011 року №145; очистити від гною та рідких відходів частину належної їй земельної ділянки по АДРЕСА_2, на якій знаходиться вигрібна яма, та частину земельної ділянки Яремчанської міської ради, на яку скидався гній та рідкі відходи. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 229 грн. 40 коп. понесених судових витрат та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди (т. 1, а.с. 164-166).

Згідно копії Акту державного виконавця від 5.11.2014 року та копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2014 року рішення Яремчанської міського суду від 27.11.2013 року ОСОБА_3 виконано (т. 1, а.с. 52-54), проте на даний час відповідачем фактично не усунуто перешкоди у користуванні позивачем своєю земельною ділянкою та житловим будинком.

Як вбачається з листа управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 4.01.2018 року №С-19/1009/67/8, будівництво господарської будівлі по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 здійснено із відхиленням від схеми забудови будівельного паспорта та з порушенням будівельних норм, про що складено акт перевірки. Станом на 3.01.2018 року повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ІФ 2 від 3.09.2012 року скасоване, що унеможливлює здачу даної будівлі в експлуатацію (т. 1, а.с. 57).

Відповідно до Акту від 07.02.2018 року, складеного комісією в складі головних спеціалістів відділу містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства міськвиконкому Купін Д.О., Чобан В.Ю., головного спеціаліста відділу земельних ресурсів міськвиконкому Щерб'юк Ю.Д., провідного фахівця відділу за дотримання санітарного законодавства Яремчанського міського відділу головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в присутності ОСОБА_2, господарська будівля ОСОБА_3, розміщена поряд із житловим будинком ОСОБА_2, використовується як хлів (стайня) для утримання свійських тварин, а саме 9 кіз та 2 корів. Біля стайні відмічається стійкий неприємний запах від худоби та її фекалій. Сама господарська будівля розміщена із порушенням Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 360-92. Вигрібна яма, до якої підключений житловий будинок ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, розміщена на відстані 10 метрів до житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1. Акт прийняття вигрібної ями в експлуатацію чи акт періодичної перевірки вигрібної ями на герметичність представлено не було. Вирішено, зокрема, зобов'язати ОСОБА_3 перенести вигрібну яму на відстань не менше 20 метрів від житлових будинків, перенести стайню для утримання свійських тварин на відстань не менше 15 метрів від житлових будинків, отримати дозвільну документацію на господарську споруду (т. 1, а.с. 59-64).

На підставі проведеної перевірки Яремчанською міською радою 09.02.2018 року ОСОБА_3 видано припис, яким її зобов'язано усунути виявлені порушення щодо розташування господарської будівлі, вигрібної ями по АДРЕСА_2 відповідно до санітарних і будівельних норм та правил благоустрою м. Яремче (т. 1., а.с. 65).

Згідно відповіді ДАБІ в Івано-Франківській області від 19.03.2018 року, акту, припису від 06.03.2018 року ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 здійснено будівництво господарської споруди з відхиленням від схеми забудови земельної ділянки та рекомендовано усунути порушення шляхом виготовлення дозвільних документів або шляхом приведення об'єкту до первісного стану (т. 1, а.с. 67-91).

Згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення від 15.03.2018 року ОСОБА_3 визнано винною за ч. 1 ст. 96 КУпАП у будівництві господарської споруди з відхиленням від схеми забудови земельної ділянки (т. 1, а.с. 102-103).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому відповідно до ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (ст. 373 ЦК України).

Із положень ст. 319 ЦК України вбачається, що власник зобов'язаний дотримуватися вимог закону, моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України).

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що тривалий час між власниками суміжних будинків існує спір щодо дотримання санітарних норм при утриманні відповідачем сільськогосподарських тварин та розміщенні вигрібної ями, до якої під'єднаний її житловий будинок.

Відповідно до п. 3.24 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року №44, господарські будівлі для утримання худоби, інших тварин і птиці допускаються в селищах міського типу, а також у міських районах садибного житлового будівництва, де згідно з нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування та державного нагляду дозволено їх утримання. Розташування цих будівель на присадибних ділянках слід виконувати відповідно до місцевих правил забудови для сільських населених пунктів.

Пунктом 3.35 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що сараї для домашньої худоби, кроликів, нутрій, лисиць і птиці треба розміщувати на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм: одинокі або подвійні - не менше 15 м.

Згідно п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.2011 року №145, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм права, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідачем не дотримано законодавчо встановлених умов щодо місця розташування вигрібної ями, до якої під'єднаний її житловий будинок, та утримання худоби в господарських будівлях, що є порушенням права позивача на належні умови проживання у його житловому будинку та права на повагу до приватного життя, оскільки він змушений протягом тривалого часу проживати в умовах поширення неприємних запахів, несвіжого повітря, шуму.

Колегія суддів також вважає, що у зв'язку з вищезазначеним позивачу було заподіяно моральну шкоду. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. визначений судом виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призводить до його збагачення.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що утримання нею худоби у спірному приміщенні було тимчасовим - на час спорудження нової господарської споруди в с. Заріччя замість знищеної пожежею, суд не бере до уваги, оскільки такі спростовуються Актом від 07.02.2018 року.

Разом з тим, вимога про зобов'язання відповідача за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю є безпідставною, оскільки згідно ч. 7 ст. 376 ЦК України суд може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову чи знести таке нерухоме майно за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Тобто на підставі зазначеної норми законодавець надає право звернення до суду з таким позовом відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. До того ж вказаний спосіб захисту застосовується лише в разі істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил.

Крім того, підписанням Угоди від 08.06.2012 року позивач стверджував, що не має претензій до розташування господарської будівлі відповідача біля межі належних їм земельних ділянок біля його житлового будинку.

Інші доводи апеляційних скарг на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині відмови в задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом зобов'язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю, а відповідачем - в частині задоволення позовних вимог, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні вимог про перенесення вигрібної ями, яка знаходиться в приміщенні самочинно збудованої господарської будівлі, та обладнання вигрібних ям відповідно до вимог Державних санітарних норм та правил, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.2011 року №145, не досліджує.

Таким чином, розглядаючи позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального права, обґрунтовані підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Однак, що стосується клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Яремчанського міського суду від 10 травня 2018 року було вжито заходи забезпечення позову - заборонено Відділу містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства виконкому Яремчанської міської ради видавати/погоджувати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_7, виданий Яремчанським МВ УМВС в Івано-Франківській області 03.12.1998 року, жителька АДРЕСА_2) будь-які документи дозвільного характеру, які дадуть їй можливість здати в експлуатацію та виготовити правовстановлюючі документи на господарську будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_2, яка збудована біля межі земельної ділянки позивача ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_8, виданий Яремчанським МВ УМВС в Івано-Франківській області 10.09.1977 року, житель АДРЕСА_1), щільно до його житлового будинку по АДРЕСА_1; заборонено Управлінню Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області реєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву господарської будівлі та заборонено вводити в експлуатацію господарську будівлю ОСОБА_3, що знаходиться по АДРЕСА_2, яка збудована біля межі земельної ділянки позивача, щільно до його житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині зобов'язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розташування якої не відповідає містобудівним вимогам і будівельним нормам.

Відповідно до ч.ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9 також встановлено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З огляду на викладене клопотання відповідача про скасування вказаних заходів забезпечення позову підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 158, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Яремчанського міського суду від 10 травня 2018 року, якою заборонено Відділу містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства виконкому Яремчанської міської ради видавати/погоджувати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_7, виданий Яремчанським МВ УМВС в Івано-Франківській області 03.12.1998 року, жителька АДРЕСА_2) будь-які документи дозвільного характеру, які дадуть їй можливість здати в експлуатацію та виготовити правовстановлюючі документи на господарську будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_2, яка збудована біля межі земельної ділянки позивача ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_8, виданий Яремчанським МВ УМВС в Івано-Франківській області 10.09.1977 року, житель АДРЕСА_1), щільно до його житлового будинку по АДРЕСА_1; заборонено Управлінню Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області реєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву господарської будівлі та заборонено вводити в експлуатацію господарську будівлю ОСОБА_3., що знаходиться по АДРЕСА_2, яка збудована біля межі земельної ділянки позивача, щільно до його житлового будинку по АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.