ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/271/18

провадження № 22-ц/4809/165/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Кіселика С.А. (головуючий, суддя-доповідач)

Суддів: Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_2

представник відповідача - адвокат Колодій О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Саторі-С» про визнання договору оренди землі недійсним

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Саторі - С» про визнання договору оренди землі недійсним.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що в березні 2015 року вона успадкувала майно її матері - ОСОБА_4 та дізналась про існування договору оренди землі, підписаного у 2007 році її матр'ю та відповідачем, за яким належна матері земельна ділянка надана в користування відповідачу строком на 10 років. Після смерті матері позивач в жовтні 2017 року звернулась до позивача з проханням повернути успадковану земельну ділянку за закінченням строку дії договору оренди. Однак позивач повідомив, що договір оренди земельної ділянки, який укладений у 2007 році між ТОВ «Саторі - С» та ОСОБА_4, строком 10 років, був зареєстрований у 2010 році, у зв'язку з чим строк дії зазначеного договору закінчиться у 2020 році, отже підстави для повернення земельної ділянки відсутні. Вказаний договір, на думку позивача, слід визнати недійсним, оскільки окремі його положення суперечать вимогам закону, зокрема через відсутність істотної умови договору - строку дії договору через те, що дія договору закінчується раніше ніж обов'язок відповідача по оплаті орендної плати.

Також договір не містить істотної умови щодо індексації орендної плати. Зазначена в договорі відповідальність орендаря за несплату орендної плати не відповідає вимогам ГК України, що вказує на відсутність істотної умови договору - відповідальність за несплату орендної плати. Крім того, недоліки по складанню акта приймання-передачі об'єкта оренди, - відсутність підпису позначки про реєстрацію договору, відсутність зазначення посадової особи, яка підписала акт, а також підписання договору ОСОБА_4 лише на одній сторінці договору свідчить про невідповідність вказаних документів встановленим типовим формам. Відсутність в договорі оренди землі трьох істотних умов позивач вважає достатніми для визнання договору недійсним.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Саторі - С» про визнання договору оренди землі недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що суд не встановив обставини, які мають значення для справи, прийняв необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Саторі-С» зазначило, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду, а саме суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір оренди землі від 19.11.2007 року був зареєстрований після закінчення строку дії договору оренди землі від 01.09.2000 року. Вказані доводи позивача не ґрунтуються на нормах законодавства, яке діяло у 2000 році.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Новоутворений Кропивницький апеляційний суд, почав свою роботу з 05.10.2018 року.

Cправа із Апеляційного суду Кіровоградської області 04.10.2018 року надійшла до Кропивницького апеляційного суду, 08.10.2018 року її було розподілено та передано судді доповідачу, а 10.10.2018 року визначено членів колегії суддів.

Справа судом переглядається в межах визначених ст. 367 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, яка підтримала свою апеляційну скаргу, представника відповідача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Саторі-С» строком на 10 років укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,06 га, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1. До договору додано копію державного акту на право приватної власності на землю, акт приймання - передачі об'єкта оренди, акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 19.11.2007 року. Договір зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель 22.09.2010 року вчинено запис № 22 (а.с.10-16).

Договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі та пройшов відповідну державну реєстрацію.

Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с18), приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Воронько Т.М. 03.03.2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 4,0601 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Грузьківської сільської ради, Кіровоградського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.22).

На підставі отриманого свідоцтва ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34449952 від 03.03.2015 року (а.с.23-24).

11.03.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Саторі-С» укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 494 від 19.11.2007 року, зареєстрованого 22.09.2010 року, якою сторони договору пункти 2, 9 та 10 договору виклали в новій редакції, якими зазначили кадастровий номер земельної ділянки, який перебуває в оренді, узгодили розмір та порядок виплати орендної плати, а також, що обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексів інфляції, а з урахуванням коєфіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі (а.с.60).

Згідно платіжних доручень №№ 882, 883 від 23.09.2015 року, № 8918 від 07.10.2016 року, №13018 від 26.12.2017 року ТОВ «Саторі-С» перераховував грошові кошти ОСОБА_2 в якості орендної плати за земельний пай за 2014-2017 роки (а.с.54-56).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що підписуючи оспорюваний договір сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору та вільно висловили свою волю.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Із досліджених колегією суддів доказів по справі вбачається, що доводи апеляційної скарги є надуманими і не ґрунтуються на матеріалах справи.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 627, частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при вирішенні спорів щодо порядку користування землею насамперед має враховуватись воля сторін (власника та користувача) договору.

Позивач не довела, що укладення договору оренди землі на умовах викладених у договорі від 19.11.2007 року не відповідало волі орендодавця.

Згідно положень ст.. 15 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції, що діяла на час укладання договору оренди земельної ділянки) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов,

передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,

17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації

договору оренди, а також для визнання договору недійсним

відповідно до закону.

Письмовий текст договору від 19.11.2007 року містить всі визначені Законом істотні умови щодо яких обов'язкове погодження між сторонами договору.

Так, умови щодо орендної плати, її розміру та строків виплати містяться у пунктах 9 - 14 договору.

Та обставина, що строк дії договору закінчується 21 вересня 2020 року, а виплата орендної плати, відповідно до умов договору здійснюється у строк до 30 грудня кожного року, а також те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції, але в разі інфляції може бути переглянутий за згодою сторін, не є підставою для визнання оспорюваного договору оренди землі не дійсним, оскільки відповідає волі сторін які підписали договір.

Не є підставою для визнання договору оренди землі не дійсним також та обставина, що на момент реєстрації договору він не відповідав Типовому договору до якого Постановою Кабінету Міністрів України було внесено поправки після підписання договору сторонами, оскільки сторони питання щодо змін умов договору після його підписання не ставили.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: С.М. Єгорова

О.Л.Карпенко