Справа № 371/677/17 Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/689/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 26.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Мельника Я.С., Суханової Є.М.

Секретар Шуляк Д.О.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а ;

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10 січня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 6500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення зобовязань за договором відповідач допустив несплату щомісячних платежів, в звязку з чим позивач зажадав дострокового повернення кредиту з врахуванням відсотків та штрафних санкцій. Суму заборгованості, що з урахуванням штрафних санкцій склала 53036 грн. 37 коп., та судові витрати в розмірі 1600 грн., просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Відповідач надіслав до суду заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити у звязку із спливом позовної давності та відсутністю такої заборгованості.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду , позивач ПАТ КБ » ПриватБанк» подав апеляційну скаргу , в якій просив скасувати рішення , посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права , ухвалити нове рішення , яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно ( 29січня 2018 року) повідомлені про день та час розгляду справи на 26 лютого 2018 року( а.с. 153-155) ) за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави ,вважати причини неявки сторін до суду поважними , відсутні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Як встановлено судом першої інстанції , 10 січня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 6500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.( а.с. 7-13)

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме 6500 гривень, однак відповідач не виконав належним чином свої зобовязання перед банком, не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, чим порушив взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 53036 ,37 грн , яка складається з :

заборгованості за кредитом 4 154 ,58 грн ,

заборгованості про процентам за користування кредитом 43 682,96 грн ,

заборгованості за пенею та комісією 2 197.10 грн ,

штрафи - 500 грн ( фіксована частина ), 2501,73 грн ( процентна складова) .

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами цивільного законодавства у сфері кредитних зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦКУкраїни).

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦКУкраїни).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Судом вірно встановлено, що відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, тому у позивача виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 261 ЦК України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції вірно виходив із того ,що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості поза межами строків позовної давності.

Так, Ззгідно з пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Згідно з довідкою позивача (а.с. 113), дія кредитної картки відповідача закінчилась в листопаді 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у травні 2017 року.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії договору банк видав відповідачу грошові кошти і нову платіжну картку.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем у справі заявлено про застосування строків позовної давності ( а.с. 55-56) При вирішенні спору суд першої інстанції вірно застосовував наслідки пропуску строку позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України.

Вірним є висновок суду про відсутність підстав застосування до даних правовідносин збільшеного терміну позовної давності.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із правового аналізу вказаних норм, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі умови не містять підпису позичальника. Судом першої інстанції не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач , підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. У самій же заяві позичальника домовленость сторін щодо збільшення строку позовної давності відсутня. Зазначена позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України ( справа № 6-16цс15.)

Отже, висновок суду про відмову у задоволенні позову є цілком обґрунтованим

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги , вимог заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк

« Приватбанк» залишити без задоволення .

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 07 березня 2018 року.

Головуючий

Судді