Провадження № 2-о/263/688/2018
УХВАЛА

19 листопада 2018 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Соловйов О.Л., розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з заявою про визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутньою.

До початку розгляду справи по суті від ОСОБА_2 надійшла заява про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, залишення судом першої інстанції заяви без розгляду відповідно до ст.ст. 200, 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи, що від ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті надійшла заява про залишення заяви без розгляду, суд приходить до висновку про необхідність залишення зазначеної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257, 260, 261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання особи безвісно відсутньою- залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що згідно ст. 257 ч. 2 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Л. Соловйов