Справа №489/1412/15-ц 19.02.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 489/1412/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/103/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

19 лютого 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5 заочне рішення, яке ухвалив Ленінський районний суд міста Миколаєва, під головуванням судді Тихонової Н.С. у приміщенні цього ж суду 16 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», про визнання недійсними результати торгів та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульский ВДВС), Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»), про визнання недійсними результати торгів та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року, на праві власності належить кімната площею 11.3 кв.м. в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1

Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 16 липня 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в рівних частках належало на праві власності приміщення квартири спільного заселення №14: загальна площа квартири становить 31.5 кв.м, згідно із технічним паспортом площа належної їм кімнати становила 18,4 кв.м.

Внаслідок самовільно проведеної реконструкції квартири з переплануванням та добудовою житлової прибудови (приміщення №№14-6, 14-7,14-8) квартира №14 стала чотирьохкімнатною із загальною площею 84.6 кв.м та житловою площею 52.1 кв.м. При цьому після вказаної реконструкції кімната житловою площею 11.3 кв.м, яка належала ОСОБА_5, фактично відсутня, як відокремлене приміщення.

21 червня 2012 року Миколаївською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» були проведені прилюдні торги з реалізації належної ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31.5 кв.м., житловою площею 18.4 кв.м., переможцем яких стала ОСОБА_6

Враховуючи, що майно, яке було реалізоване на прилюдних торгах насправді не існує, а торги були проведені з порушенням вимог публічності, ОСОБА_5 просив визнати зазначені торги та свідоцтво про право власності від 19 липня 2012 року на квартиру АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_6 недійсними.

У травні 2015 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому просили припинити державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на частку квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначали, що житлова кімната площею 11.3 кв.м в спірній квартирі відсутня та не існувала на час укладення договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року, у зв'язку з попередньою реконструкцією будинку АДРЕСА_1

Крім того, вказували на те, що ОСОБА_5 ніколи не проживав у спірній квартирі та не користувався нею.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 липня 2015 року вищезазначені позови об'єднанні в одне провадження (том 1 а.с.197).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги від 21 червня 2012 року з реалізації арештованого нерухомого майна: 1/2 частини квартири загальною площею 31.5 кв.м, житловою площею 18.4 кв.м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №348 від 19 липня 2012 року, посвідчене приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шиліною Г.М., зареєстроване в реєстрі за №233.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі (том 2 а.с.32-33, том 3 а.с.117-122).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 3 а.с.198-200).

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2017 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено (том 3 а.с.250-252).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем оспорюються результати прилюдних торгів, які за своєю правовою природою є правочином, то відповідачем у даній справі має бути особа, яка безпосередньо організовувала та проводила прилюдні торги - ТОВ «Укрспецторг Групп». Так як, позивач у своєму позові не зазначив ТОВ «Укрспецторг Групп» відповідачем та з часу подачі позову не змінювалось коло осіб, до яких має бути пред'явлений даний позов, то у його задоволені слід відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області з таким висновком погоджується, з огляду на наступне.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що згідно договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, останній придбав у ОСОБА_9 кімнату площею 11.3 кв.м в квартирі спільного заселення №14, що знаходиться в місті Миколаєві по вулиці Чигрина №248 (загальною площею 19.4 кв.м, жилою площею 11,3 кв.м). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №3675 (том 1 а.с.25).

18 травня 2001 року право власності ОСОБА_5 було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації (том 1 а.с.25 зворот).

В наслідок приватизації житлового фонду, 16 липня 2001 року на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на житло, за яким останнім в рівних частках належало на праві власності приміщення квартири спільного заселення №14: загальна площа квартири (кімнати) становить 31.5 кв.м, згідно із технічним паспортом площа належної їм кімнати становить 18.4 кв. м. (том 1 а.с.32-34).

При цьому, відповідно технічного паспорту, на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року, квартира спільного заселення АДРЕСА_1 складалася з жилих кімнат площею 11.3 кв.м та 18.4 кв.м, а також кухні площею 9.7 кв.м, коридору площею 8.5 кв.м, ванної кімнати площею 2 кв.м, вбиральні площею 1 кв.м. (том 1 а.с.30).

У 2005 році Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено роботи з поточної технічної інвентаризації зазначеної квартири спільного заселення та встановлено, що внаслідок самовільно проведеної реконструкції квартири №14, з переплануванням та добудовою житлової прибудови, зазначена квартира стала чотирьохкімнатною загальною площею 84.6 кв.м та житловою площею 52.2 кв.м. (том 1 а.с.32 зворот).

Вказані обставини встановлені й рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року (том 1 а.с.38-39).

Як наслідок, після самовільної реконструкції квартири АДРЕСА_1 кімната житловою площею 11.3 кв.м., що належала ОСОБА_5 фактично відсутня, як відокремлене приміщення.

20 квітня 2011 року головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа за №2-1550, виданого 11 квітня 2011 року на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в розмірі 553 397 грн. 99 коп. (том 2 а.с.9).

07 лютого 2012 року на підставі технічного паспорту на спірну нерухомість, складеного станом на 2001 рік, державним виконавцем проведено опис й арешт майна, належного ОСОБА_3, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

01 червня 2012 року між Ленінським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (правонаступником якого є Інгульский ВДВС) та ТОВ «Укрспецторг Групп» укладено договір №15-0050 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (том 2 а.с.4-5).

Відповідно до цього договору, 21 червня 2012 року Миколаївською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» були проведені прилюдні торги з реалізації належної ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, переможцем яких стала ОСОБА_6 (том 2 а.с.6).

За результатами торгів ОСОБА_6 було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №348 від 19 липня 2012 року, про що було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно із ч.2 ст.16. ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Правила проведення прилюдних торгів були визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 02 листопада 1999 року за №745/4038 (далі - Тимчасове положення, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства Юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5, зареєстрованим у Мін'юсті 21 травня 2003 року за №388/7709 (зі змінами), на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна.

Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації.

Відповідно до правил п.3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація, з якою державна виконавча служба укладає договір, яким доручає цій організації реалізацію майна за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Згідно з положенням п.6.1. Тимчасового положення після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст.ст.650,655 та ч.4 ст.656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично оскаржує дії торговельної організації, яка проводила публічні торги.

Разом з тим торговельна організація залучена до участі в справі в якості третьої особи, які не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, і за своїм процесуальним становищем вона не є суб'єктом матеріально-правових відносин, не користується правами сторін і не несе їх обов'язки. А якщо таку особу не було залучено до участі в справі як відповідача, то суд не може ухвалити рішення по суті справи проти таких третіх осіб.

За такого, районний суд дійшов вірного висновку, що оскільки позивачем оспорюються результати прилюдних торгів, які за своєю правовою природою є правочином, то відповідачем у даній справі має бути особа, яка безпосередньо організовувала та проводила прилюдні торги, а саме ТОВ «Укрспецторг Групп», яке реалізувало арештоване майно з прилюдних торгів та відповідно є продавцем цього майна.

Оскільки позивачем з часу подачі позову та протягом усього часу розгляду справи по суті вимог до ТОВ «Укрспецторг Групп» не було пред'явлено, клопотань щодо залучення останнього в якості співвідповідача в суді першої інстанції не заявлено, а вчиняти зазначені дії за своєю ініціативою у відповідності до вимог діючого законодавства суд першої інстанції не мав права, так як саме позивачем, який за процесуальним законом самостійно визначає процесуальне положення осіб, що беруть участь у справі, позов пред'явлено до неналежного відповідача, то в його задоволенні слід було відмовити саме з наведених підстав, що вірно констатував і суд першої інстанції.

За такого, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог за вищевказаних підстав, а у апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідача, то судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 21 лютого 2018 року