справа № 691/1297/18
провадження № 2-о/691/52/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю учасника справи

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та перебування на утриманні спадкодавця, за участю заінтересованої особи В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області,-

встановив :

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини та перебування на утриманні спадкодавця, за участю заінтересованої особи В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області.

У своїй заяві заявник посилається на те, що 23 червня 2003 року в с.В»язівок Городищенського району Черкаської області померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 1-СР №222368. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,90 га, яка розташована в адміністративних межах В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області та належала померлій на підставі Державного ОСОБА_6 на право власності на землю Серії ІІІ-ЧР №024636. З 01 березня 1998 року вона є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою МСЕК №021632 виданою 06 грудня 2001 року. З часу настання інвалідності перебувала на утриманні ОСОБА_4, що підтверджується довідкою В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 27 січня 2018 року №260. Заповіту ОСОБА_4 не залишила. 18 травня 2018 року звернулася до Городищенської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як утриманцю ОСОБА_4, на земельну ділянку розташовану в адміністративних межах В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області. Оглянувши надані документи, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, остільки у встановлений законом строк спадщину не прийняла та відсутнє рішення суду про факт перебування її на утриманні померлої. Вказані обставини не дають можливості оформити спадкові права на земельну ділянку, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Заява, будучи належним чином повідомленою, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про врученя поштових відправлень від 11 жовтня №501 та №319, від 18 жовтня 2018 року №633, в судове засідання не з»явилася. Участь взяла її представник ОСОБА_2, яка заяву підтримала.

Представник заінтересованої особи В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, подав лист від 01 листопада 2018 року №256 про розгляд справи без участі представника, в якому не заперечив щодо задоволення заяви.

Неявка заявника та заінтересованої особи не перешкоджає розглядові справи по суті, так як повідомлені вчасно та належним чином про судовий розгляд. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у їх відсутності.

Суд, вислухавши представника заявника, розглянувши заяву заінтересованої особи, свідчення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які посвідчили, що ОСОБА_4 проживала одиноко і заявник з чоловіком допомагали їй, потім вони захворіли і ОСОБА_4 почала допомагати їм в тому числі і матеріально, при цьому із Територіального центру соціального обслуговування ніхто не приходив, допомога не надавалася, заявник має двох дітей, які її рідко, але відвідують, і дані обставини їм відомі, остільки проживають на одній вулиці, вивчивши та дослідивши докази у справі, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За змістом ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі п.2 ч.1,2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, а також у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Спадкодавець ОСОБА_4 померла 23 червня 2003 року. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Таким чином відповідно до положень ч. 1 ст.5 ЦК України, при визначенні прав і обов''язків сторін, слід керуватися положеннями ст. ст.524-564 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею ст. 525 цього кодексу також передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст.531 ЦК УРСР 1963 року, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним, як то передбачено ст.531 ЦК України, не менше одного року та при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК України, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

В судовому засіданні встановлено, що згідно паспорта Громадянина України Серії НС 647879, заявник ОСОБА_3 з 23 серпня 1978 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1»язівок Городищенського району Черкаської області, без зазначення вулиці та будинку (а.с.5). Заявник є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою МСЕ серії 3ЧК №021632 виданою 06 грудня 2001 року (а.с.6-7). Відповідно до зазначеної довідки, заявник непрацездатна, в зв»язку з чим рекомендовано заходи по відновленню працездатності у виді лікування у невропатолога (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 1-СР №222368, спадкодавець ОСОБА_4 померла 23 червня 2003 року (а.с.9). Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на її майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,90 га, яка розташована в адміністративних межах В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області та належала на підставі Державного ОСОБА_6 на право власності на землю Серії ІІІ-ЧР №024636 (а.с.8), що підтверджується і Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.10-12). Як вбачається із довідки виконавчого комітету В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 27 березня 2018 року №260, заявник, будучи інвалідом 2 групи з 06 грудня 2001 року, перебувала на утриманні ОСОБА_4 (а.с.13). За відомостями інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 18 травня 2018 року №51958355 і №51958366, заповіти, спадкові договори відсутні, свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавалися (а.с.14-15). Постановою державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори від 18 травня 2018 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона в установлений законом термін спадщину не прийняла, а також за відсутності рішення суду про факт перебування спадкоємця на утриманні спадкодавця (а.с.16).

Як зазначила в судовому засіданні представник заявника, встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_4 потрібне їй для оформлення права на спадщину після смерті останньої.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду заяви і це відповідає фактичним обставинам справи, встановлено наступне. Як зазначила в судовому засіданні представник заявника, встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_4 потрібне їй для оформлення права на спадщину після смерті останньої, але згідно письмових доказів, заявником не надано жодного документу, який би містив відомості про місце реєстрації та проживання ОСОБА_4. У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, управління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. За змістом довідки виконавчого комітету В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 27 березня 2018 року №260, заявник, будучи інвалідом 2 групи з 06 грудня 2001 року, перебувала на утриманні ОСОБА_4, без зазначення місця постійного проживання чи перебування. З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але орган, що видав довідку, не зазначає де саме проживали спадкодавець і спадкоємець, відсутні дані місця проживання та реєстрації ОСОБА_4, а саме виписка з Погосподарської книги, довідка, навіть за відсутності реєстрації, про спільне проживання та в разі наявності такого, про ведення спільного господарства (а.с.13). Заявником не надано доказів про розмір її заробітку, пенсії, інших доходів за період перебування на утриманні, а також про дохід спадкодавця ОСОБА_4, які б підтвердили той факт, що вона дійсно перебувала на утриманні померлої і щоб матеріальна допомога, яку вона отримувала від померлої, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Дані обставини необхідні для того, щоб мати можливість встановити, чи була ця допомога дійсно постійним і основним джерелом засобів до існування, так як постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померла взяла на себе обов'язок щодо утримання. За таких обставин суд позбавлений можливості з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого у вигляді надання грошової допомоги, в тому числі і на лікування заявника, за відсутності довідок про розмір отримуваних пенсій заявником та ОСОБА_4. Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_5 1-СР №222368, спадкодавець ОСОБА_4 померла 23 червня 2003 року. Заявник, маючи оригінал Державного ОСОБА_6 на право власності на землю Серії ІІІ-ЧР №024636 виданий ОСОБА_4, лише 18 травня 2018 року звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, тобто за минуванням 15 років та за відсутності будь-яких перешкод, свідомо, протягом тривалого часу не вчиняла дії з прийняття спадщини. Щодо викладеного, представник заявника у судовому засіданні не надала жодних пояснень. Також суд бере до уваги свідчення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, із свідчень яких стало відомо, що заявник має двох дітей, які хоча і не проживають біля неї, але відвідують свою матір, із Територіального центру соціального обслуговування за весь час ніхто не приходив, крім цього у ОСОБА_3, на час спірних правовідносин, був чоловік ОСОБА_6.

Зазначені вище письмові докази, що були досліджені в судовому засіданні, а також свідчення свідків спростовують твердження заявника про те, що вона перебувала на повному утриманні померлої ОСОБА_4.

Сам факт вступу в управління майном після ОСОБА_4, яка померла 23 червня 2003 року, та той факт, що заявник була непрацездатною не доводить тих обставин, що вона перебувала на утриманні іншої особи за відсутності належних доказів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315 ЦПК України, ст.ст. 524, 531 ЦК УРСР, ст.ст. 55, 124 Конституції України, суд, -

вирішив:

у задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та перебування на утриманні спадкодавця, за участю заінтересованої особи В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області.

Копію рішення направити заявниці, заінтересованій особі по справі, для відому.

Повне рішення суду складено 12 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_9