Справа № 161/2381/18
Провадження № 2/161/1483/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 квітня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Маковецької Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач у справі є колишнім чоловіком його дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В даний час він є єдиним власником АДРЕСА_1. Відповідач у справі не проживає у спірній квартирі без поважних причин з березня 1996 року, що стверджується довідкою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Господар 4» від 12 лютого 2018 року №11. Відповідач більше 20 років не з'являється у спірній квартирі, не несе будь-яких витрат за комунальні платежі, чим завдає йому матеріальної шкоди, оскільки реєстрація відповідача у його квартирі позбавляє можливості оформити житлові субсидії і він змушений нести витрати за особу, яка фактично втратила право на користування цим житловим приміщенням. Досудовий порядок врегулювання спору не проводився, оскільки йому невідоме фактичне місце проживання відповідача .

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, згідно з якою позов підтримує з мотивів, наведених у позовній заяві, не заперечував щодо винесення заочного рішення .

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення на сайті судової влади. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 287 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 лютого 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Красневич O.A. та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2018 року, номер запису про право власності НОМЕР_1.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 станом на день розгляду справи, зареєстрований у АДРЕСА_1, проте тривалий час у ній не проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям, особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що місцем проживання фізичної особи є адміністративно територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Громадянин України, іноземець, особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання ч. 1 ст. 6 Закону.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено знаття з реєстрації місця проживання особи на підставі судового рішення.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 не є наймачем та членом сім'ї власника квартири, не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше року, що стверджується дослідженими в справі доказами.

Даний факт вбачається з довідки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Господар 4» від 12 лютого 2018 року №11, з якої слідує, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з березня 1996 року .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування спірним житловим приміщенням, а тому позов ОСОБА_5 слід задовольнити, та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням.

Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 263- 265 ЦПК України, ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судових витрат по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 18.04.2018р.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта