Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/115/18

номер провадження 2/695/481/18

26 лютого 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у сумі 12768.46 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.10.2006 року відповідач стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та уклала договір, відповідно до умов якого отримала кредит у розмірі 3600.0 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Кредитні кошти ОСОБА_1 отримала, а свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, а тому станом на 18.12.2017 року утворилась заборгованість, яку позивач визначає в сумі 12768.46 грн., що складається з наступного: 116.36 грн. заборгованість за кредитом; 3241 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 8326.89 грн. заборгованість за пенею; 500.00 грн. фіксована частина штрафу; 584.21 грн. процентна складова штрафу.

Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, тому ПАТ КБ "ПриватБанк" змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 25.01.2018 року.

Відповідач надала до суду відзив на позов про стягнення заборгованості, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначала, що не була належним чином ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг та Витягом з Тарифів банку, а сам факт подання нею заяви про відкриття кредитного (карткового) рахунку не створює юридичного факту, на підставі якого виникли б у відповідача обовязки, зокрема здійснювати оплату за таким рахунком, а тому вважала договір кредиту не укладеним. Окрім того просила суд застосувати строки позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Як вбачається із п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн., +5% від суми позову.

Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення умов договору та закону відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, суму коштів не повернула та ухиляється від її сплати.

При розгляді вказаної справи суд бере до уваги, що відповідач користувалася вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи, тобто використовувала їх на власний розсуд, а тому суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про відсутність договірних відносин із позивачем, оскільки відповідач знала, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах визначених позивачем.

Окрім того відповідач до позивача із відповідним клопотанням чи до суду із позовною заявою про розірвання вказаного кредитного договору не зверталася.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Разом із тим із розрахунку заборгованості за договором від 19.10.2006 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1, вбачається, що позивач включив до суми заборгованості нараховану пеню в сумі 8326,89 грн.

Поруч із вказаним позивач також нараховує штраф та процентну складову штрафу від суми позову, яка визначена умовами вказаного вище договору та разом складає 1084.21 грн.

Однак, у своїй постанові від 11.10.2017 року у справі №6-1374цс17 Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного Суду України зазначила, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином вбачається, що позивач намагається в подвійному розмірі стягнути кошти із відповідача за неналежне виконання умов договору.

При вирішенні вказаної справи суд бере до уваги, що позивач достеменно знав про неналежне виконання відповідачем умов договору та своєчасно не звертався до суду для його розірвання продовжуючи при цьому безпідставно нараховувати пеню за неналежне виконання умов договору, яка як вбачається із матеріалів справи перевищила суму нарахованих відсотків за користування кредитом чи суму заборгованості по тілу кредиту.

Вказана обставина є самостійною підставою для відмови позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суду не надано доказів поважності причини пропущення позовної давності та не вказано на існування таких.

Крім того, в ході судового розгляду не здобуто доказів на підтвердження існування підстав, що свідчили б про зупинення перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При вирішенні вказаної справи суд приходить до висновку, що відповідач безумовно порушив умови кредитного договору та має понести відповідну відповідальність визначену нормами чинного законодавства та умовами договору, однак позивач своєчасно не звертався за захистом своїх порушених прав та невиправдано продовжував нараховувати штрафні санкції за невиконання умов договору.

На підставі вказаного вище, задовольняючи позов банку суд, враховуючи висловлені позиції Верховного Суду України, не може погодитися з включенням банком до розрахунку заборгованості вказаної суми пені із підстав зазначених вище.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по кредиту перед позивачем становить 4441.57 грн., з яких: 116.36 грн. заборгованість за кредитом; 3241 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф; 584.21 грн. процентна складова штрафу.

Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються платіжним дорученням від 22.12.2017 року.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 526,

ст., ст. 611, 625 ЦК України ст. 10, 141,

ст., ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" кошти в сумі 4441 (чотири тисячі чотириста сорок одну) гривню 57 коп. в порядку відшкодування заборгованості за кредитним договором від 19.10.2006 року, у задоволенні решти суми позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" кошти в сумі 1762,00 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.