Справа № 361/5032/17 Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/1076/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 04.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

секретар судового засідання: Марченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року у складі судді Петришин Н.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що на підставі договору позики ОСОБА_3 позичив у неї 172000,00 грн., які зобовязався повернути у строк до 15 серпня 2008 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 172000,00 грн., неустойки за період з 15 серпня 2008 року по 24 січня 2009 року у розмірі 16615,20 грн.; 3% річних у розмірі 2215,36 грн. та індексу інфляції у розмірі 10925,44 грн., а всього 201755,92 грн.. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2009 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_3 неустойки в сумі 16615,20 грн. скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні вимог в цій частині; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто індекс інфляції на суму боргу за період прострочення з 19 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2015 року у розмірі 129000,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми за період з 19 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2015 року у сумі 15477,14 грн.. ОСОБА_2 вказала, що сума, на яку збільшилася заборгованість за час прострочення з 15 серпня 2008 року по липень 2017 рік (включно) внаслідок інфляції становить 513076,00 грн. за вирахуванням суми боргу у розмірі 172000,00 грн. та вже стягнутих інфляційних витрат на суму 10925,44 грн. та 129000,00 грн.. Вважає, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому зобов'язаний сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Тому, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 201150,56 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 28834,19 грн. 3 % річних з простроченого боргу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі: 87397,99 грн. - інфляційне збільшення заборгованості та 28834,19грн. - 3 % річних з прострочення боргу. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 107994,01 грн. інфляційного збільшення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що оцінка судом розрахунку суми інфляційних втрат не здійснюється на підставі доказів, а є математичним аналізом, а тому така оцінка вірності розрахунку не є встановленими обставинами справи, перевіреними за допомогою належних і допустимих доказів.

Відповідач ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначив, що позивачем розраховано інфляційні втрати за період з 15 серпня 2008 року по липень 2017 року. Однак, судами неодноразово стягувалися інфляційні втрати та 3% річних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також ОСОБА_3 вказав, що нарахування інфляційних збитків за майже 9 років суперечить статті 257 ЦК України та як наслідок є підставою для відмови у позові. Крім того, вказав, що не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 20 жовтня 2015 року по 22 серпня 2017 року, а саме: індексу інфляції 57024,81 грн., 3% річних 14660,05 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що рішенням суду від 04 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 172000,00 грн., рішення суду не виконано. Судовими рішеннями вже стягувалися інфляційні витрати та 3% річних, про що свідчать відповідні надані позивачем докази. Суд першої інстанції дійшов висновку, що періодами, за які необхідно стягувати грошові кошти є: з 25 січня 2009 року по 18 жовтня 2012 року та з 20 жовтня 2015 року по 22 серпня 2017 року. Врахувавши офіційні дані щодо індексу інфляції за спірний період, розмір інфляційного збільшення суми боргу за позикою (172000,00 грн.), який необхідно стягнути із відповідача на користь позивача за період із 25 січня 2009 року по 18 жовтня 2012 року становить 47688,46 грн., та за період з 20 жовтня 2015 року по 22 серпня 2017 року становить 39709,53 грн., що в загальному складає 87397,99 грн., а розмір 3 % річних за вказаний період становить 28834,19 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 172000,00 грн., неустойки за період з 15 серпня 2008 року по 24 січня 2009 року у розмірі 16615,20 грн.; 3% річних у розмірі 2215,36 грн.; та індексу інфляції у розмірі 10925,44 грн., всього 201755,92 грн. (а.с.9-11).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2009 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_3 неустойки в сумі 16615,20 грн. скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні вимог в цій частині; в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.12-14).

На підставі вищевказаного рішення 28 жовтня 2009 року Броварським міськрайонним судом виданий виконавчий лист за №2-1060/09 (а.с.18-19).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто індекс інфляції на суму боргу за період прострочення з 19 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2015 року у розмірі 129000,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми за період з 19 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2015 року у сумі 15477,14 грн. (а.с.15-17).

На підставі вищевказаного судового рішення 16 грудня 2015 року Броварським міськрайонним судом виданий виконавчий лист за № 361/3234/15 (а.с.20-21).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 листопада 2017 року ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 349850,16 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.239).

Таким чином, період за яким може бути предявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є 15 серпня 2008 року (кінцевий термін повернення грошових коштів відповідно до умов договору позики №1308 від 13 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3В.) по 22 серпня 2017 року (дата визначена позивачем у справі а.с.5).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2009 року було стягнуто інфляційні втрати за період з 15 серпня 2008 року по 24 січня 2009 року у розмірі 10925,44 грн. та 3% річних за цей же період у сумі 2215,36 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року було стягнуто інфляційні втрати за період з 19 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2015 року у розмірі 129000,00 грн. та 3 % річних за цей же період у сумі 15477,14 грн.

Відтак, періодами за які інфляційні втрати та 3% річних не були нараховані та не були стягнуті є: з 25 січня 2009 року по 18 жовтня 2012 року та 20 жовтня 2015 року по 31 липня 2017 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних за період з 25 січня 2009 року по 18 жовтня 2012 року та за період з 20 жовтня 2015 року по 31 липня 2017 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що задовольнивши позов в частині, суд не порушив право позивача, передбачене ст.625 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 повинен сплатити суми інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочення, а саме з 15 серпня 2008 року по 22 серпня 2017 року, який включає в себе наступні періоди стягнення (відповідно до рішень судів):

- з 15 серпня 2008 року по 24 січня 2009 року;

- з 25 січня 2009 року по 18 жовтня 2012 року;

- з 19 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2015 року;

- з 20 жовтня 2015 року по 31 липня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що оцінка судом розрахунку суми інфляційних втрат не здійснюється на підставі доказів, а є математичним аналізом, а тому така оцінка вірності розрахунку не є встановленими обставинами справи, перевіреними за допомогою належних і допустимих доказів, спростовується колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до абз.4 п.2 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що нарахування інфляційних збитків за майже 9 років суперечить статті 257 ЦК України та як наслідок є підставою для відмови у позові також відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.1054 та ч. 2,3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом не може бути підставою для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Вказане твердження висловлена Верховним Судом України і викладена у правовій позиції від 02 березня 2016 року у цивільній справі №6-2307цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3.В. не звертався до суду першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості вирішити вказане питання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_3.В. про те, що повторне стягнення інфляційних втрат та 3% річних за один і той самий період, зокрема з 15 серпня 2008 року по 24 січня 2009 року та з 19 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2015 року, свідчить про недотримання позивачем положень, закріплених ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_1 протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «04» квітня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_5
ОСОБА_6