Справа № 524/8881/17
Провадження № 2-о/524/21/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого-судді Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л.., за участі представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_3Г розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів національної приналежності (етнічного походження), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року до суду звернулася ОСОБА_1 із зазначеною заявою, у якій просила встановити факти, що вона та її мати ОСОБА_4 (дошлюбне Филипова), ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка померла у 2007 році, за етнічним походженням баби та матері заявника - ОСОБА_5, яка народилася в 1904 році та померла у 1958 році, є польками. Крім того, просила зобовязати Кременчуцький міський ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області внести зміни до актових записів про її народження та народження її матері.

В обґрунтування заяви посилалася, що кожна фізична особа має право на індивідуальність, збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, а також, що чинним законодавством України не передбачено порядку зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС (а.с. 2-6).

Після неодноразового уточнення вимог, заявник просила встановити наведені факти з метою відновлення та збереження етнічного походження роду, подальшого виїзду до Польщі і отримання карти поляка (а.с.а.с. 26-31, 96-101).

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, котрого, з його згоди, було допитано як свідка, заяву підтримали, просили задовольнити.

Заявник ОСОБА_1, представники заінтересованих осіб: Кременчуцького МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, Мелітопольських міського та районного відділів ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви. Заявник ОСОБА_1 не повідомляла причини своєї неявки у судові засідання. Керівництва вказаних заінтересованих осіб відділів ДРАЦС просили розглядати справу за відсутності їх представників.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи по суті справи та з приводу ініційованого судом питання про закриття провадження у справі, свідчення свідка, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Як постає зі свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1, виданого 07 квітня 1954 року, актовий запис за № 393 від 23 травня1952 року, заявник народилася 01 травня 1952 року, батьками якої були зазначені: - батько ОСОБА_6, росіянин; - мати ОСОБА_7, росіянка (а.с.7). Дошлюбне прізвище заявника ОСОБА_7. У звязку з реєстрацією шлюбу 09 лютого 1974 року заявник взяла прізвище чоловіка ОСОБА_1 (а.с.8).

Мати заявника ОСОБА_7, дошлюбне ОСОБА_8, народилася 21 лютого 1925 року у м. Москва, батьками якої були: - батько ОСОБА_8, - мати ОСОБА_9. Батьки заявника зареєстрували шлюб 25 листопада 1953 року. ОСОБА_9 взяла при реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_7 (а.с.а.с.9-10). Як постає зі свідоцтва про смерть, виданого Центральним ВРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції 24 січня 2007 року, мати заявника померла 24 січня 2007 року, і у цьому свідоцтві прізвище матері заявника вказано ОСОБА_4 (а.с.11).

Баба заявника і відповідно мати ОСОБА_4 (ОСОБА_7, дошлюбне - ОСОБА_8) С.Т. ОСОБА_10 ( у шлюбі ОСОБА_11 ), батьком якої був Ян, народилася 10 грудня 1904 року, і, як постає з її свідоцтва про народження, етнічне походження ОСОБА_10 та її батьків не вказано (а.с.14).

З повідомлень Відділу ЗАГС адміністрації Каменського району Ростовської області РФ від 09 серпня 2017 року за № 58/1/1112 (а.с. 17), Хамовнічеського відділу ЗАГС УЗАГС м. Москва за № 8786 від 26 вересня 2017 року (а.с.35), відділу ЗАГС адміністрації м. Донецька Ростовської області РФ ( у даному випадку вказане місто Донецьк входить територіально до РФ та не є тимчасово окупованим містом Донецьк відповідного обласного центру України) від 23 серпня 2017 року за № 58/1-1825 (а.с. 50), довідки про народження за № 1997 від 26 вересня 2017 року ОСОБА_12 (а.с. 102), довідки про народження заявника за № 348 від 23 серпня 2017 року (а.с. 103), не вбачаються конкретні відомості про реєстрацію у відповідних актах цивільного стану записів про етнічне походження заявника, її матері, баби по материнській лінії та їх належність до національності «полька».

При цьому, факти родинних відносин між заявником та її матірю ОСОБА_4 (ОСОБА_7, дошлюбне ОСОБА_12) С.Т., між останньою та її матірю ОСОБА_10 (ОСОБА_13) будь-якими особами, у тому числі заінтересованими особами не оспорюється.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У відповідності до ст. 19 КАС України:

1. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

2. Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського обєднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

3. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

У даний час чинне законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі частини другої статті 122 ЦПК України (в редакції 2004 року станом на день подання заяви), або п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України (в редакції станом на день розгляду справи), а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Суд вважає, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України необхідно закрити провадження по дійсній цивільній справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд, з врахуванням судової практики, зокрема висновків Верховного Суду, наданих у постанові від 01 лютого 2018 року у справі за 760/19921/16-ц, вважає, що дане питання підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Роз'яснити заявнику, що відповідно ст. 256 ЦПК України повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих же самих підстав в порядку цивільного судочинства не допускається, а також, що заявнику необхідно звернутися з відповідним адміністративним позовом до відповідного відділу ДРАЦС про внесення відповідних відомостей про національність до актових записів про народження до Полтавського окружного адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 258-261, 352-354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по даній цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів національної приналежності (етнічного походження), оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом пятнадцяти з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом Полтавської області, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: