РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2202/18

19 листопада 2018 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю

позивача не з'явився

представника позивача не з'явився

відповідача не з'явився

третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/2202/18 за позовом ОСОБА_1 (м.Костопіль Рівненської області, вул.Одеська 28) до ОСОБА_2 (м.Костопіль Рівненської області, вул.Одеська 28), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутнє взаєморозуміння та повага одне до одного. З березня 2014 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, кожен живе своїм життям, шлюбні відносини фактично припинено. Просить суд розірвати шлюб та залишити проживати дітей з нею. Окрім того, просить суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі 3000 грн. на кожну дитину. Майнового спору у сторін немає.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Представником позивача подано суду заяву у якій просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем підтримує у повному обсязі, а позовну вимогу про стягнення аліментів підтримує на суму 2500 грн. на кожну дитину, щомісячно.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 Цивільного процесуального кодексу України, крім прав та обовязків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Заява про зменшення розміру позовних вимог не порушує прав та законних інтересів третіх осіб, а тому приймається судом.

Суд розцінює подану заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог. Подана заява не порушує прав та законних інтересів третіх осіб, а тому приймається судом.

Відповідачем подано суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ №22851, Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області 26.05.2007 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що складено відповідний актовий запис за №121.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №059583, 01.10.2007 народився ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що складено відповідний актовий запис за №325.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ГЮ №178127, 18.10.2012 народився ОСОБА_5, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що складено відповідний актовий запис за №423.

Відповідач є приватним підприємцем, що підтверджується роздруківкою безкоштовного запиту про фізичну особу ОСОБА_2, долученою до позовної заяви.

Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.10.2012 ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою м.Костопіль Рівненської області, вул.Одеська 28, вартістю 429900 грн.

Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.10.2012 ОСОБА_2 придбав земельну ділянку, площею 0,0972 га., розташовану за адресою м.Костопіль Рівненської області, вул.Одеська 28, вартістю 68614 грн.

Витрати позивача на утримання дітей підтверджуються долученими до справи квитанціями, чеками, рахунком на оплату турпакету, копіями закордонних паспортів.

Згідно висновку органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації №3099/01-31/18 від 27.09.2018 про визначення місця проживання малолітніх дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_1 за адресою м.Костопіль Рівненської області, вул.Ніла Хасевича 3.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, не бажають надалі підтримувати шлюбні відносини і зберегти шлюб

Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, що у відповідності до положень ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення.

За вказаних обставин, суд дійшов переконливого висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з матір'ю, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Ухвалюючи рішення у справі "М.С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява №10383/09).

Враховуючи викладене, а також виходячи з принципу захисту якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов переконливого висновку про необхідність визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_1.

За вказаних обставин, позов в цій частині також підлягає до задоволення.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, судом враховується наступне.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд враховує, що обовязок із утримання дітей покладається на обох батьків.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 липня 2018 року 1559,00 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року 1944,00 грн.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей.

Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб неповнолітніх дітей, можливостей відповідача, суд дійшов висновку, що аліменти в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не буде надто обтяжливим для відповідача, є обґрунтованим та підлягає до задоволення, починаючи з дати звернення з позовом до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Позов був поданий 21.08.2018, що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті, а тому, за правилами ст.191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів.

Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно приписів пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, таким чином позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір на суму 352,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 142, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (м.Костопіль Рівненської області, вул.Одеська 28) до ОСОБА_2 (м.Костопіль Рівненської області, вул.Одеська 28), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 26.05.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №121.

Визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1.

Стягувати з ОСОБА_2 (21.07.1977 народження, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (11.11.1987 народження, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_2) аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2018 та до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету судовий збір у розмірі 352 /триста п'ятдесят дві/ гривні 40 копійок, сплачений згідно квитанції №1826/з10 від 17.08.2018 при поданні позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

У зв'язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 19.11.2018.

СуддяОСОБА_6