У х в а л а

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 569/1437/16-ц

провадження № 61-1831св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року у складі судді Першко О. О. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року у складі суддів: Буцяка З. І., Боймиструка С. В., Рожина Ю. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та банком укладені договори-заяви: № 300131/122846/370-14 від 23 жовтня 2014 року, № 300131/160628/7-15 від 20 січня 2015 року, № 300131/122861/370-14 від 23 жовтня 2014 року, № 300131/122661/6-14 від 28 жовтня 2014 року, № 300131/1227222/370-14 від 03 листопада 2014 року, № 300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року, № 300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року, № 300131/168216/07-15 від 05 лютого 2015 року, № 300131/168218/07-15 від 05 лютого 2015 року. За вказаними договорами-заявами у визначені строки банк не повернув внески та не сплатив суму нарахованих за користування ними процентів, чим порушив умови укладених договорів-заяв. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року стягнуто на її користь належні від банку суми по 30 липня 2015 року включно. На час подання позовної заяви сума внесків разом із сумою нарахованих за користування ними процентів у повному обсязі не повернута та не сплачена.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з банку за договором-заявою № 300131/122846/370-14 від 23 жовтня 2014 року кошти у розмірі 2466 грн 75 коп. процентів та 3 299 грн 91 коп. пені; за договором-заявою № 300131/160628/7-15 від 20 січня 2015 року - 10 180 грн 12 коп. процентів, 15 627 грн 88 коп. пені; за договором-заявою № 300131/122861/370-14 від 23 жовтня 2014 року - 7 643 грн 77 коп. пені; за договором-заявою № 300131/122661/6-14 від 28 жовтня 2014 року - 7 643 грн 77 коп. пені; за договором-заявою № 300131/1227222/370-14 від 03 листопада 2014 року - 1 798 грн 19 коп. процентів та 2 144 грн 93 коп. пені; за договором-заявою № 300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року - 1 583 грн 70 коп. процентів, 1 979 грн 94 коп. пені; за договором-заявою № 300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року - 41 грн 28 коп. процентів, 37 грн 80 коп. пені, 08 грн 96 коп. інфляційних втрат; за договором-заявою № 300131/168216/07-15 від 05 лютого 2015 року - 672 грн процентів, 604 грн 93 коп. пені, 143 грн 36 коп. інфляційних втрат; за договором-заявою № 300131/168218/07-15 від 05 лютого 2015 року - 420 грн процентів, 378 грн 09 коп. пені, 89 грн 60 коп. інфляційних втрат, а також 10 тис. грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 за період з 31 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року за договором-заявою № 300131/122846/370-14 від 23 жовтня 2014 року 2466 грн 75 коп. процентів; за договором-заявою № 300131/160628/7-15 від 20 січня 2015 року 10 180 грн 12 коп. процентів; за договором-заявою № 300131/1227222/370-14 від 03 листопада 2014 року 1 798 грн 19 коп. процентів; за договором-заявою № 300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року 1 583 грн 70 коп. процентів; за договором-заявою № 300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року 41 грн 28 коп. процентів, 08 грн 96 коп. інфляційних втрат; за договором-заявою № 300131/168216/07-15 від 05 лютого 2015 року 672 грн процентів, 143 грн 36 копн. інфляційних втрат; за договором-заявою № 300131/168218/07-15 від 05 лютого 2015 року 420 грн процентів, 89 грн 60 коп. інфляційних втрат, а всього 17 403 грн 96 коп. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 256, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реально можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Ненадання вкладнику можливості використати ці кошти свідчить про невиконання банком зобов'язання з повернення вкладу, тому до Банку була застосована відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. За змістом статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, передбачені у спеціальному законі, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до Фонду про стягнення коштів за депозитними договорами та відшкодування моральної шкоди скасовано. Провадження у справі у цій частині закрито. В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у справі спір виник за позовом ОСОБА_1 з приводу стягнення з Фонду грошових коштів за депозитними вкладами та відшкодування моральної шкоди. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснено, що згідно із частиною першою та другою статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права та державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими і підлягають розгляду за правилами КАС України. Виходячи положень статей 2, 4, 17, 21 КАС України, суд апеляційної інстанції скасував заочне рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду про стягнення коштів за депозитними правочинами та відшкодування моральної шкоди, а провадження у цій частині закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій 17 травня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати постановлені у справі судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спір стосується захисту права власності фізичної особи за договором банківського вкладу, а тому повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи не було подано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

20 грудня 2017 року зазначена цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржуються судові рішення з підстав порушення правил предметної і суб'єктної юрисдикції, дану справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за депозитними правочинами та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді С. Ю. Мартєв
В. В. Пророк
І. М. Фаловська
С. П. Штелик