Єдиний унікальний номер 227/2144/17 Номер провадження 22-ц/775/497/2018
Головуючий у 1 інстанції: Хоменко Д.Є. Єдиний унікальний номер 227/2144/17
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/497/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Агєєва О.В., Дундар І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 227/2144/17

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з надання послуг з питного водопостачання та водовідведення

за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року (суддя Хоменко Д.Є., рішення ухвалене у м. Добропіллі Донецької області, повний текст складено 26.12.2017 року),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1О звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості з надання послуг з питного водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є виконавцем послуг з питного водопостачання та водовідведення згідно ст. 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України №631 від 21.07.2005року «Про затвердження порядку проведення конкурсу з надання житлово - комунальних послуг». Відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 міста Добропілля Донецької області та споживали послуги, що надавались позивачем. Оплату за послуги відповідачі проводять не регулярно в звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.06.2017р. за період з лютого 2015р. по травень 2017р. складає 3 687,91грн. та яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування усіх фактичних обставин справи, не дослідження та не надання належної оцінки наявним у справі доказам. Зокрема, зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що засіб обліку, який встановлений у відповідачів опломбований позивачем, що позивач погоджував проект установки засобу обліку відповідача і що взагалі існує відповідна технічна документація. Лічильник води, встановлений у відповідачів, не був взятий на облік позивачем, тому у нього не існує обовязку проводити роботи по його повірці. Якщо лічильник встановлений відповідачами самовільно, не пройшов періодичну повірку та обслуговування відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» то не можна приймати до уваги його показання. Саме тому нарахування плати відповідачам здійснювалось за нормами споживання, що відповідає п.3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року №190. Взяття виконавцем квартирних засобів обліку на абонентський облік передбачено абзацом 2 пункту 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Судом було встановлено, що відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою про здійснення робіт щодо розпломбування водоміра у його квартирі, здійснення заміни водоміра на новий, заміни лічильника обліку води, але з питань встановлення вузла обліку води та взяття його на облік не звертався. Тому суд не міг виходити за межі позову та встановлювати обовязку відповідача проводити періодичну повірку засобу обліку води, який встановлений відповідачами самовільно, без належної технічної документації та взяття на відповідний облік. Суд посилався на Закон України №1314- VII від 05 червня 2014 року, який вступив у дію з 01.01.2016 року, а спірні правовідносини виникли у лютому 2015 року, чим допустив порушення матеріального права.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Копії апеляційної скарги отримані відповідачами 23 лютого 2018 року, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, відзиви на апеляційну скаргу відповідачами не надані.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою підприємцем та надає послуги з питного водопостачання та водовідведення в смт. Новодонецьке м. Добропілля Донецької області.

Із доданої ним до позовної заяви копії протоколу №1 від 04 травня 2016 року засідання конкурсної комісії про призначення виконавця на надання послуг з питного водопостачання і водовідведення, а також послуг на технічне обслуговування мереж водопостачання та водовідведення смт. Новодонецьке він є переможцем конкурсу. Із тексту протоколу вбачається, що у 2015 році ці послуги також надавав позивач (а.с.13-14).

Позивач здійснює діяльність на підставі ліцензії, виданої 28 квітня 2014 року строком дії до 27 квітня 2019 року (а.с.23).

Рішенням виконавчого комітету Новодонецької селищної ради від 16.12.2015 року дозволено виконавцю послуг з питного водопостачання і водовідведення ФОП ОСОБА_1 до розробки та затвердження власних тарифів на водопостачання та водовідведення з 01.01.2016 року користуватися тарифами згідно постанови НКРЕКП від 26.11.2014 року №2869 та листа Добропільського ВУВКГ КП «Компанія Вода Донбасу» від 10.12.2015 року. Згідно додатку №1 до вказаного рішення тарифи на централізоване водопостачання 8,18 грн. за метр квадратний, на централізоване водовідведення 7,19 грн. за метр квадратний без ПДВ (а.с.15-16).

27 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір №22260 про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення. Згідно з п.8.1 договору він набирає чинності з моменту його укладення та вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (а.с.12).

Із витягу з особового рахунку №22260 ОСОБА_2 вбачається, що з 01 лютого 2015 року по 15 лютого 2015 року нарахування плати проведено за показаннями лічильника, з 16 лютого 2015 року по травень 2017 року плата нараховувалась за нормами споживання. Всього за період з 01 лютого 2015 року по травень 2017 року позивачем нараховано до сплати 4 317,72 грн., відповідачем сплачено 629,81 грн., заборгованість 3 687,91 грн. (а. с. 7).

Заборгованість у зазначеному розмірі позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь.

У запереченні проти позову відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що він здійснював оплату за водопостачання та водовідведення регулярно за показаннями прибору обліку. Причина, з якої утворилась заборгованість невиконання позивачем вимог закону щодо повірки прибору обліку за рахунок виконавця послуг, тобто позивача. До заперечення додав копії заяв до позивача від 27.02.2015 року про проведення розпломбування водоміра для заміни його на новий у звязку із періодичною повіркою, від 23.03.2015 року про ненадання відповіді на заяву від 27.02.2015 року та повторне прохання провести розпломбування водоміра, від 21.08.2015 року та від 17.02.2016 року аналогічного змісту. ( а.с.42, 43).

Із наданої позивачем копії відповіді на звернення ОСОБА_2 від 03.03.2015 року вбачається, що обстеження та складення акту про введення в експлуатацію прибору обліку води з його опломбуванням буде здійснено після оплати вартості послуг; якщо споживач своєчасно не повірив свій прилад обліку, виконавець послуг зобовязаний виключити такий прилад з обліку як комерційного (госпрозрахункового) після закінчення міжповірочного інтервалу і вести нарахування за отримані послуги даному споживачеві згідно середньомісячному водоспоживанню за показниками приладу обліку води, за останні три місяці в строк, що не перевищує одного місяця, подальше нарахування вартості послуг централізованого постачання та водовідведення здійснюється згідно затвердженим нормам споживання. (а.с.57).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово звертався до позивача із заявами про щодо здійснення робіт по розпломбуванню лічильника, щодо заміни лічильника на новий, придбаний ним, позивач відмовив у проведенні таких робіт, тому відповідачі користувались старим лічильником, в судовому засіданні не надано доказів того, що він перебуває у несправному стані. Заборгованість розрахована, виходячи із норм споживання без врахування показань лічильника та виникла по причині ухилення позивача від виконання законодавчо встановленого обовязку повірки водолічильника.

Вказані висновки суду є вірними, виходячи з наступного.

Статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно з ч.5 ст. 19 цього Закону виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Частинами 2, 3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР ( в редакції станом на час виникнення правовідносин) визначено, що засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Згідно з п.9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі Правила) у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Пунктом 10 вказаних Правил визначено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У абзаці 5 пункту 15 Правил визначено, що у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Згідно з абз.4 пункту 32 Правил виконавець зобов'язаний: контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Оскільки в період, за який позивач просить стягнути заборгованість, обовязок щодо проведення періодичної повірки квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж покладено на виконавця, яким є позивач у даній справі, та який, незважаючи на звернення відповідача, не провів періодичну повірку квартирного засобу обліку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості, нарахованої без врахування показань засобу обліку за нормами споживання.

Доводи апеляційної скарги проте, що позивач не звертався з питань встановлення вузла обліку води та взяття його на облік безпідставні.

Прилад обліку був встановлений в квартирі відповідачів до того, як позивач став виконавцем послуг.

Згідно із копією свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 15 лютого 2012 року №2993, чинного до 15 лютого 2015 року лічильник води крильчастий заводський номер 095060 власника ОСОБА_2 визнаний придатним до застосування (а.с.64).

В період з 1 по 15 лютого 2015 року позивач нарахував оплату відповідачем за користування послугою з водопостачання та водовідведення за лічильником (а.с.7).

Тому необхідності звертатись до позивача за встановленням вузла обліку води та взяття його на облік у відповідачів не було.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме застосування Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року, який вступив у дію з 01.01.2016 року не є підставою для скасування рішення, оскільки на час виникнення правовідносин між сторонами діяв Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР, статтею 28 якого також було визначено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Доводи скарги про те, що суд не міг виходити за межі позову та встановлювати обовязку відповідача проводити періодичну повірку засобу обліку води, який встановлений відповідачами самовільно, без належної технічної документації та взяття на відповідний облік безпідставні. Суд оскаржуваним рішенням відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості, питання щодо встановлення обовязку відповідача проводити періодичну повірку засобу обліку води ним не вирішувалось. Доказів про те, що засіб обліку води встановлений відповідачами самовільно, без належної технічної документації не надано, крім того, позивач врахував показання вказаного засобу обліку води в період з 1 по 15 лютого 2015 року.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2018 року.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: О.В. Агєєв

ОСОБА_4