Справа № 211/6029/17
Провадження № 2/211/714/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Сарат Н.О.

за участі секретаря судового засідання: Зоріній С.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгицівської районної у місті ради про визнання право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2017 року позивач звернулась до Виконавчого комітету Довгицівської районної у місті ради про визнання право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно їй належить земельна ділянка площею 0, 0601 га, розташована по АДРЕСА_1 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2014 року йому належить житловий будинок з господарчими побудовами, який складається з житлового будинку загальною площею 66,1 кв.м., літньої кухні, погребу, вбиральні, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу. В жовті 2015 року на зазначені будівлі КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" було виготовлена відповідна технічна документація. В листопаді 2017 року він звернувся до відділу з питань державно-архітектурного будівельного контролю виконавчого комітету Криворізької міської ради для вирішення питання про дооформлення документів та введення в експлуатацію самочинного будівництва по АДРЕСА_1. Згідно відповіді відділу архітектурно- будівельного контролю виконавчого комітету Криворізької міської ради номер 1809 від 04.12.2017 року на теперішній час самочинно збудований об'єкт приймається в експлуатацію лише у випадках визнання права власності за рішеням суду, за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення його технічного обстеження. Тому, позивач просить визнати право власності на нерухоме майно, а саме: одноповерховий будинок загальною площею 66, 1 кв.м., та прилеглі господарські будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу в її відсутність, вирішення питання по справі покладає на розсуд суду.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 р. (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750), у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта.

Позивачем по справі не надано жодних підтверджень того, що було проведено технічне обстеження будинку на який вона просить визнати право власності.

Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об'єкт нерухомості за такою особою.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1 ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Згідно матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачу належить земельна ділянка площею 0, 0601 га, розташована по АДРЕСА_1 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2014 року позивачу належить житловий будинок з господарчими побудовами, який складається з житлового будинку загальною площею 66,1 кв.м., літньої кухні, погребу, вбиральні, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу. (а.с.4-8).

Відповідно до схематичного плану на земельній ділянці 0, 0601 га розташований житловий будинок А-1, погріб - В, вбиральня - Г, огорожа/ворота #1-3, замощення - І.І (а.с.19).

Але, позивач здійснила будівництво без належного дозволу та за відсутності належно затвердженого проекту. Тому неможливо встановити відсутність порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті.

Разом з тим, як роз'яснено у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Судом встановлено, позивач зверталися до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, та їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що на теперішній час самочинно збудований об'єкт приймається в експлуатацію лише тільки у випадках визнання право власності за рішенням суду, за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта.

Відповідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Таким чином, позивач, здійснила самочинне будівництво будинку, однак позивачем не були дотримані вимоги наведених вище нормативно - правових актів України, які регулюють питання об'єкту містобудування, які діяли в період такого будівництва.

Позивач здійснивши будівництво житлового будинку - не отримала дозволу, не розробила проектну документацію на будівництво та не подала до інспекції архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

При таких обставинах, чинним законодавством України передбачені правові наслідки будівництва об'єкта містобудування без дотримання відповідного порядку передбаченого чинним законодавством України та наявності вказаних вище документів, які надають право позивачу здійснювати реконструкцію (перебудову) і без наявності яких будівництво заборонено, а також без подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги визнає суперечить закону тому, у задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 89, 142, 206, 223, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгицівської районної у місті ради про визнання право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат