06.02.2018 Справа № 756/5116/17
Унікальний № 756/5116/17
Провадження №2/756/971/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Тітова М.Ю.

за участю секретаря Лісовенка О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що у лютому 2016 позивач надала відповідачу в борг грошові кошти у сумі 100000 грн. та 20000 доларів США, які відповідач зобов'язалась повернути протягом трьох місяців, про що було складено відповідну розписку. Крім того, 03.03.03 позивач передала відповідачу в борг ще 12000 доларів США строком до 01.04.2016, про що також було складено розписку. 15.02.2017 відповідачем було складено розписку у формі зобов'язання, згідно з якою відповідач підтвердила про існування раніше взятого боргу та зобов'язалася повернути частину грошових коштів у сумі 5000 доларів США до 15.03.2017. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконала, грошові кошти позивачу не повернула. Сума заборгованості станом на дату пред'явлення позову складає 1175334,11 грн. та включає в себе: заборгованість за розпискою від 02.02.2016 у загальному розмірі 675442,82 грн., з яких сума основного боргу - 603750 грн., три проценти річних - 16723,05 грн., інфляційні втрати - 54969,77 грн.; за розпискою від 03.03.2016 заборгованість у загальному розмірі 365149,16 грн., з яких сума основного боргу - 314618,40 грн., три проценти річних - 9516,12 грн., інфляційні втрати - 41014,64 грн.; та за розпискою від 15.02.2017 у загальному розмірі 134742,13 грн., з яких 134521 грн., три проценти річних - 221,13 грн. Крім того, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань щодо повернення грошових коштів, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в фізичних, душевних стражданнях, тривалих майнових та немайнових витратах позивача. Розмір завданої моральної шкоди оцінений позивачем у 5000 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за розписками у загальному розмірі 1175334,11 грн., моральну шкоду у сумі 5000 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача та її представника, позов підтримують у повному обсязі, просять задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Від відповідача вдруге надійшла заява про відкладення розгляду справи, обґрунтована тяжкими сімейними обставинами. Суд, приймаючи до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки, ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступних висновків.

02.11.2015 відповідачем складено розписку про отримання у позивача позики у сумі 100000 грн. та 20000 доларів США, які відповідач зобов'язалася повернути до 02.02.2016 (а.с. 10).

Крім того, 03.03.2016 позивач передав відповідачу в борг ще 12000,00 доларів США. На підтвердження одержання вказаних коштів відповідачем також складено розписку, згідно з якою остання зобов'язалася до 01.04.2016 повернути їх позивачу (а.с. 11).

15.02.2017 відповідачем складено розписку у формі зобов'язання про повернення коштів, за змістом якої відповідач підтвердила про існування раніше взятого боргу за розпискою від 02.11.2015 в сумі 100000 грн. та 20000 доларів США, а також за розпискою від 03.03.2016 в сумі 12000 доларів США (а.с. 12).

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу отримання відповідачем у борг грошових коштів у загальній сумі 100000 грн. та 32000 доларів США. Відповідач свої зобов'язання не виконала, борг позивачу не повернула.

За розрахунком позивача станом на 03.04.2017 борг відповідача становить 1175334,11 грн. та включає в себе: заборгованість за розпискою від 02.02.2016 у загальному розмірі 675442,82 грн., з яких сума основного боргу - 603750 грн., три проценти річних - 16723,05 грн., інфляційні втрати - 54969,77 грн.; за розпискою від 03.03.2016 заборгованість у загальному розмірі 365149,16 грн., з яких сума основного боргу - 314618,40 грн., три проценти річних - 9516,12 грн., інфляційні втрати - 41014,64 грн.; та за розпискою від 15.02.2017 у загальному розмірі 134742,13 грн., з яких 134521 грн., три проценти річних - 221,13 грн. Проте з таким розрахунком суд не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти надавались відповідачу в борг за розпискою від 02.11.2015 строком до 02.02.2016 та за розпискою від 03.03.2016 строком до 01.04.2016. Розписка від 15.02.2017 не містить інформації про передання відповідачу грошових коштів, а лише підтверджує факт існування у відповідача боргу за попередніми розписками, а тому не є договором позики, як про це зазначає позивач. Крім того, позивач просить стягнути інфляційні втрати, нараховані на всю суму боргу, в тому числі на грошові кошти, які передавались відповідачу в іноземній валюті - доларах США, що не передбачено законодавством, оскільки норми статті 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

З огляду на вищевикладене, заборгованість відповідача станом на 03.04.2017 становить 1012611,29 грн., та складається з: заборгованості за договором позики від 02.11.2015 у розмірі 678184,16 грн., з яких сума основного боргу становить 640400 грн. (100000 грн. + 20000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 540400 грн.), інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у гривні за період з 02.02.2016 по 03.04.2017 - 15756,79 грн. та три проценти річних - 22427,37 грн.; та за договором позики від 03.03.2016 у розмірі 334027,13 грн., з яких сума основного боргу становить 12000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 324240 грн., та три проценти річних - 9787,13 грн.

Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 1012611,29 грн. Щодо вимог про відшкодування завданої моральної шкоди суд вирішує відмовити, оскільки відшкодування моральної шкоди у випадку порушення договірних правовідносин законом не передбачено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 8000,00 грн. судових витрат.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, відомості про ідентифікаційний номер відсутні) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти у розмірі 1012611,29 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: м. Київ, АДРЕСА_1, відомості про ідентифікаційний номер відсутні) в дохід держави судовий збір у сумі 8000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ю. Тітов