Провадження № 22-ц/772/616/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 рокуСправа № 127/24834/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Якименко М.М., Панасюка О.С.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 24 січня 2018 року зі складанням його повного тексту 24 січня 2018 року у м. Вінниці під головуванням судді цього суду Вохмінової О.С.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що між ними 19 жовтня 1999 року було зареєстровано шлюб, за час якого народилось двоє спільних дітей. Пославшись на відсутність із відповідачем у справі взаєморозуміння, їх різні погляди на сімейні відносини, позивач зазначила, що подальше їх спільне життя та збереження сім'ї неможливо, тому звернулась з цим позовом та просила розірвати зареєстрований між ними шлюб.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2018 року позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 19 жовтня 1999 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 4), за час якого у них народилось двоє спільних дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про народження яких видано свідоцтва серії НОМЕР_2 НОМЕР_3 (а.с. 5-6).

Суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, встановивши, що подальше збереження між сторонами шлюбу є недоцільним, оскільки у наданий судом строк для примирення сторони цього примирення не дійшли, шлюбних відносин вони не підтримують, а позивач заперечує щодо можливості збереження з відповідачем сім'ї.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до того, що відповідач не погоджується з розірванням із позивачем шлюбу, оскільки має на меті зберегти їх сім'ю.

Однак, незгода відповідача не є підставою для відмови у позові ОСОБА_3, оскільки, як наведено вище, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження. Натомість, сама ж позивач у суді першої інстанції пред'явлений позов просила задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу, оскільки шлюбні стосунки з відповідачем не підтримує протягом двох років, спільного господарства вони з ним не ведуть, шлюб існує формально і суперечить її інтересам, чим висловила своє небажання зберегти цей шлюб.

Під час розгляду справи апеляційним судом про відсутність з позивачем шлюбних відносин протягом останніх двох років повідомив і сам апелянт.

На виконання вимог ст. 111 СК України суд першої інстанції вживав заходів для примирення сторін шляхом надання їм строку на примирення, що не мало позитивних наслідків, не дійшли сторони примирення між собою як чоловік та дружина і на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Посилання апелянта на недоведеність позовних вимог також не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки, враховуючи правову особливість справ про розірвання шлюбу, намір одного з подружжя припинити шлюбні відносини вже є підставою для розірвання шлюбу, за виключенням випадків, коли особа не може звернутись до суду з таким позовом.

Із системного правового аналізу наведених правових норм вбачається, що небажання збереження шлюбу не потребує доведенню відповідними доказами, оскільки це є правом особи припинити шлюбні відносини, а суд, розглядаючи такий спір, повинен лише встановити фактичні взаємини подружжя, причини подання позову, наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя, і за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, ухвалити рішення про розірвання шлюбу, вимоги про що і були виконані судом першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : М.М. Якименко

О.С. Панасюк

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2018 року.