ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/733/18 Справа № 199/2838/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 5764191, щодо своєчасного й повного погашення кредиту, унаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі

15 654,28 доларів США, з яких: 14 658,49 доларів США простроченої заборгованості по сумі кредиту, а 995,79 доларів США - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом, яку остання на вимогу банку добровільно сплачувати відмовляється.

На підставі вищенаведеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у загальному розмірі у 15 654,28 доларів США.

Заперечуючи проти позову, 21 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «ПУМБ» із зустрічним позовом посилаючись на те, що кредитний договір та додаткові угоди, які були договором приєднання, не відповідають вимогам закону, самі додаткові угоди укладені із суттєвим порушенням істотних умов основного договору з використанням елементів нечесної підприємницької практики, крім того її було позбавлено можливості вносити зміни до змісту кредитного договору при його укладенні, у зв'язку із чим вона була вимушена погодитися на умови, запропоновані банком, що порушує її права споживача та завдає їй значної шкоди.

У зв'язку із вищезазначеним, просила визнати недійсними кредитний договір № 5764191 від 16 листопада 2007 року та додаткові угоди до кредитного договору № 10222974 від 24 грудня 2010 року, № 4526А63АFВЕВ66В9D80D32 від 15 липня 2014 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 5764191 від 16 листопада 2007 року станом на 01.04.2015 року в розмірі 15654,28 доларів США, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 14 658,49 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 995,79 доларів США.

У позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року змінено в частині визначення розміру кредитної заборгованості, а саме зменшено розмір заборгованості до 15 263,46 доларів США, що еквівалентно 366 936,32 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року в частині позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 по ПАТ «ПУМБ» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору недійсним залишено без змін.

Враховуючи ухвалу суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу в частині позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В апеляційній скарзі, поданій 28 липня 2015 року, ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ».

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ст. 533 ЦК України, за змістом яких у мотивувальній частині рішення суду слід навести розрахунки заборгованості з приведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення. Вважає, що поза увагою суду також залишилося те, що договір банківського кредиту та додатки до кредитного договору, є невід'ємною частиною даного договору, що передбачає викладення умов кредитного договору у вигляді єдиного документу та його підписання сторонами, однак договір банківського кредиту та додатки до кредитного договору не є тотожними, що протирічить вимогам ст.638 ЦК України. Надані до позовної заяви докази та долучені до неї додатки жодним чином не підтверджують факт наявності у неї заборгованості перед позивачем.

23 жовтня 2015 року ПАТ «ПУМБ» подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом стало невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Вважають, що доводи апеляційної скарги нічим не обгрунтовані, зводяться до переоцінки доказів і невірного тлумачення застосування норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5764191, за умовами якого відповідач отримала іпотечний кредит для придбання квартири АДРЕСА_1 в розмірі 33 370 доларів США зі сплатою 11,90% річних.

24 грудня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 10222974, якою змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Додатковою угодою № 4526А63AFBEB66B9D80D32 від 15 липня 2014 року також змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Відповідний графік наведено у вказаній угоді.

Письмовою вимогою від 08 січня 2015 року ПАТ «ПУМБ», у зв'язку з існуванням кредитної заборгованості, змінив строк виконання основного зобов'язання та вимагав від ОСОБА_1 дострокового повернення всієї суми кредиту у загальному розмірі 15 184,26 доларів США у 60-денний строк з моменту отримання цієї вимоги.

Станом на 01 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 16 листопада 2007 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 15 654,28 доларів США, з яких 14 658,49 доларів США - заборгованість за кредитом, та 995,79 доларів США - заборгованість за процентами.

Задовольняючи позов ПАТ «ПУМБ», суд першої інстанції виходив із того, що через невиконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за договором кредиту щодо його своєчасного й повного погашення у останньої виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають письмовим матеріалам справи та узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач - ПАТ «ПУМБ» просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 5764191 у сумі 15 654,28 доларів США, з яких 14 658,49 доларів США - заборгованість за кредитом та 995,79 доларів США - заборгованість за процентами, тобто сума заборгованості, яку банк просив стягнути, визначена в іноземній валюті, яка була валютою кредитування.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом(ч. ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України)

За ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст.533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що на підставі кредитного договору від 16 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті - доларах США у сумі 33 370 доларів США, зі сплатою 11,90 % річних за користування кредитом. Надання банком кредитних коштів відбулося відповідно до умов п.2.3.2. договору, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 370535285 від 16 листопада 2007 року та спростовує посилання відповідача щодо порушення банком умов договору про надання кредиту.

Згідно наданих банком розрахунків, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, заборгованість за укладеним сторонами кредитним договором станом на 01 квітня 2015 року становила 15 654,28 доларів США з яких 14 658,49 доларів США - заборгованість за кредитом, та 995,79 доларів США - заборгованість за процентами.

Одночасно з вищезазначеним, у матеріалах справи наявний висновок судово- економічної експертизи від 21 жовтня 2016 року, згідно якому, за результатами судово-економічної експертизи, в межах наданих документів, встановлено, що станом на 01.04.2015 року заборгованість по кредитному договору № 5764191 від 16.11.2007 р. повинна становити 15 369,45 дол.США, в тому числі: по тілу кредиту - 14 267,67 дол.США, по відсотках - 1 101,78 дол.США. За результатами судово-економічної експертизи документально не підтверджується надання та отримання грошових коштів у сумі 33 370,00 дол.США з карткового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1

Як пояснили в судовому засіданні представники сторін, розбіжність в розмірі заборгованості в розрахунку банка та висновку експерта пояснюється тим, що, згідно висновку експертизи документально не підтверджується надання та отримання грошових коштів саме в доларах США.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оскільки висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до частини п'ятої статті 263, статті 381 ЦПК України, аналізуючи вищевстановлені обставини у справі та приймаючи до уваги наявність зафіксованих та погоджених між сторонами умов у кредитному договорі та додаткових угодах до нього, які містять підпис ОСОБА_1 у системному зв'язку з меморіальним валютним ордером № 370535285 від 16 листопада 2007 року та іншими письмовими доказами у справі, які свідчать про наявність та існування між сторонами зобов'язальних відносин щодо валюти кредитування, колегія суддів приходить до висновку щодо обгрунтованого стягнення суми заборгованості у розмірі 15 654,28 доларів США, відповідно до розрахунку позивача.

При цьому, в ході розгляду справи відповідач правильності вказаних розрахунків не спростувала, проти факту виконання умов договору та використання кредитних коштів вона не заперечувала.

Встановивши, що кредитний договір між сторонами укладено 16 листопада 2007 року і на час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті, та невиконання позичальником умов кредитного договору від 16 листопада 2007 року, наявність заборгованості, розмір якої підтверджується розрахунком, який не спростовано в ході розгляду справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, відповідно до ст. 533 ЦК України про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача на користь банку в іноземній валюті в розмірі 15 654,28 доларів США.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про грубе порушення вимог ст. 533 ЦК України, за змістом яких у мотивувальній частині рішення суду слід навести розрахунки заборгованості з приведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення не заслуговують на увагу та спростовуються роз'ясненнями, викладеними у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, за змістом яких, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що надані до позовної заяви докази та долучені до неї додатки жодним чином не підтверджують факт наявності у неї заборгованості перед позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та фактично зводяться до незгоди з наявністю невиконаного нею кредитного зобов'язання з повернення грошових коштів.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що договір банківського кредиту та додатки до кредитного договору, є невід'ємною частиною даного договору, отже викладення умов кредитного договору у вигляді єдиного документу та його підписання сторонами, однак договір банківського кредиту та додатки до кредитного договору не є тотожними, що протирічить вимогам ст.638 ЦК України, були предметом розгляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та додаткового правового аналізу не потребують.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення в оскаржуваній частині висновки суду першої інстанції не спростовують, зводяться до необґрунтованої незгоди з рішенням суду, однак судом першої інстанції надано об'єктивну оцінку доводам сторін на підставі вимог діючого законодавства та прийнято законне рішення по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в частині позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 13 липня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.П.Варенко

О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова