Справа № 369/3943/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/146/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 1 15.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Опришка П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про захист права власності, витребування майна із чужого володіння та зняття його з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив суд витребувати з володіння ОСОБА_2 на його користь автомобіль марки «Фольксваген ЛТ», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, скасувати у Єдиному державному реєстрі Державтоінспекції запис про реєстрацію права власності на автомобіль за ОСОБА_4 та скасувати запис про реєстрацію права власності на цей автомобіль за ОСОБА_2

Вмотивовує позов тим, що він є власником автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», д.н.з. НОМЕР_2. У вересні 2014 року його автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом. 28 грудня 2014 року він дізнався, що без його участі зазначений транспортний засіб у вересні 2014 року було знято з реєстрації і зареєстровано із державним номерним знаком НОМЕР_4 на іншу особу - ОСОБА_4 На момент звернення до суду із позовом спірний автомобіль уже належав ОСОБА_2 Ці обставини встановлено в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0007892 від 13 вересня 2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Позивач вказував також на те, що належний йому автомобіль не продавав, жодних довіреностей на здійснення продажу автомобіля не видавав, власний підпис на документах, які мають відношення до переоформлення і продажу транспортного засобу, не ставив. В рамках кримінального провадження № 0007892 від 13 вересня 2014 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку якої в Журналі обліку надходження та реалізації або передачі для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, виданих довідок-рахунків, актів прийняття-передачі, біржевих угод і номерних знаків для разових поїздок, який зареєстрований в УДАІ МВС України № 4854 в одному томі, підписи в графах № № 113, 114 на аркуші в колонці «Власник, продавець (ПІБ, адреса, паспортні дані, підпис особи)», під прізвищем продавця виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Позивач вважає, що даний експертний висновок підтверджує, що належний йому автомобіль вибув з його володіння без його особистого волевиявлення і без його відома. Тому, з урахуванням уточнення позовних вимог, вважає необхідним звернутися із цим позовом в порядку ст. 388 ЦК України.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подалв зустрічну позовну заяву, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки 18 жовтня 2014 року відповідно до довідки-рахунку придбала спірний автомобіль і зареєструвала його на своє ім'я в ВРЕВ-4 УДАІ м. Києва. Вважає, що оскільки автомобіль «Фольксваген ЛТ32» пройшов перевірку через ряд систем розшуку, як осіб, так і транспортного засобу, що підтверджується витягом технічного огляду, порушень, та в зв'язку із відсутністю іншої інформації, яка б викликала підозру щодо законності укладання угоди, вона набула право власності на спірний автомобіль законно, а позовні вимоги ОСОБА_3 за первісним позовом ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені доказами, тому просила суд визнати за нею право власності на спірний автомобіль.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 спірний автомобіль, скасовано у Єдиному державному реєстрі Державтоінспекції записи про реєстрацію права власності на цей автомобіль за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не було врахованого тих обставин, що вона придбала спірниий транспортний засіб на підставі правочину, який ніким не ос порений. Крім того вважає, що місцевий суд залишив поза увагою висновки, викладені в ухвалі суду касаційної інстанції у цій справі, та ухвалив оскаржуване рішення ґрунтуючись виключно на припущеннях, а тому підстави вважати його законним і обґрунтованим відсутні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи , недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження за фактом викрадення автомобіля позивача, встановлено, що вказаний транспортний засіб вибув із володіння позивача без його волі і, відповідно до висновка експерта в кримінальному провадженні, підпис на заяві про зняття з реєстрації цього автомобіля виконано не ОСОБА_3, а оскільки, зустрічний позов належним чином не обґрунтований, то задоволенню не підлягає.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», державний номерний знак НОМЕР_2 оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_5, номер двигуна НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6.

У вересні 2014 року вказаним автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом. Зазначений факт встановлено в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0007892 від 13 вересня 2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

У подальшому, спірний автомобіль було знято з реєстрації і зареєстровано з державним номерним знаком НОМЕР_7 на іншу особу - ОСОБА_4 Під час досудового розслідування також встановлено, що автомобіль «Фольцваген ЛТ» на теперішній час належить ОСОБА_2

Відповідно до Висновку Експерта Науково-Дослідницького експертно-криміналістичного центру Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві № 188 від 26 лютого 2015 року, зробленого в рамках вказаного кримінального провадження, в Журналі обліку надходження та реалізації або передачі для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, зареєстрований в УДАІ МВС України № 4854, підписи в графах №№ 113, 114 на аркуші в колонці «Власник, продавець (ПІБ, адреса, паспортні данні, підпис особи)», під прізвищем продавця виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Згідно листа Дарницького управлення поліції ДУНП в м. Києві від 21 лютого 2017 року № 44-07/125/48/03-2017 станом на 20 лютого 2017 року кримінальне провадження №0007892 від 13 вересня 2014 року триває.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Статті 77- 80 ЦПК України встановлюю критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевим судом не враховано вищенаведених вимог закону і передчасно зроблено висновок щодо доведеності факту викрадення спірного автомобіля позивача, неправомірності набуття ОСОБА_4 права власності на нього та відчуження його відповідачці ОСОБА_2, оскільки досудове розслідування за даним фактом ще триває, тому такі висновки місцевим судом зроблені лише на припущеннях, що не ґрунтується на вимогам закону.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, що б підтверджували позовні вимоги ОСОБА_3, у матеріалах справи немає, через що підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду у частині відмови у задоволенні зустрічного позову, оскільки сам факт добросовісного набуття відповідачкою ОСОБА_2 права власності на спірний автомобіль за правочином сторонами не оспорюється, тому вимоги про визнання права власності за ОСОБА_2 на цей транспортний засіб не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а в іншій частині оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2017 року у частині задоволення позову ОСОБА_3 - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: