Справа № 350/1902/17
Провадження № 22-ц/779/423/2018
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 26 січня 2018 року у складі судді Пулика М.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Рожнятівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу, збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Рожнятівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу, збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки спільне життя з відповідачем у них не склалось через різні погляди на життя та на сімейні проблеми, а шлюб носить формальний характер - просила шлюб між ними розірвати.

Позивач зазначила, що з моменту народження дитина повністю перебуває на її утриманні, рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2016 року з відповідача присуджено стягнення аліментів на її користь на утримання сина в розмірі 900 гривень щомісячно.

Посилаючись на те, що розмір аліментів на утримання дитини є занадто низький дитина розвивається та потребує значно більших матеріальних коштів просила збільшити розмір аліментів до 2000 гривень на місяць.

Позивач вказала також , що відповідач, як батько, вихованням сина не займається, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не виявляє батьківської любові та турботи про нього. Оскільки утриманням та вихованням дитини вона займається сама, просила позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 26 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 02 вересня 2013 року виконкомом Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 24.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно рішення Рожнятівського районного суду від 01 квітня 2016 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого залишено на проживання з матір'ю.

Роз'яснено ОСОБА_2 положення статті 169 Сімейного кодексу України про те, що він має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав після усунення умов, які стали підставою для позбавлення його батьківських прав й за умови, що дитина за той час не буде усиновлена, а також якщо на час вирішення питання судом про поновлення батьківських прав дитина не досягне повноліття.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права та не повного з»ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказав, що суд безпідставно позбавив його батьківських прав, оскільки з того часу як вони стали з позивачкою проживати окремо він намагався відвідувати дитину, привозив подарунки, однак позивач забороняла спілкування з сином, переховувала його, що ускладнювало виконувати обов»язки батька, допомагати йому.

Суд при вирішенні спору щодо позбавлення батьківських прав не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Рожнятівської РДА, про те що не має юридичних підстав позбавляти його батьківських прав.

Що стосується збільшення судом розміру аліментів на утримання дитини до 2000 грн., вважає, що судом не з»ясовано та не досліджено доказів по справі. Заборгованість по сплаті аліментів, у розмірі по 900 грн. щомісячно він погасив, однак можливості сплачувати аліменти в розмірі по 2000 грн. щомісячно не має.

У даний час він працює в ТОВ «КВВ Сервіс-2014» верстатником з 03.01.2018 року крім того, на його утриманні перебуває вагітна дружина. Зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі по 1000 грн. щомісячно.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду в частині позбавлення його батьківських прав та збільшення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог.

У судовому засідання апелянт ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що у зв»язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов»язків ОСОБА_2 по утриманню та вихованню сина є підстави для позбавлення його батьківських прав, а також для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони з 02 вересня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6)

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружні стосунки між сторонами не склалися, спільно однією сім»єю не проживають, а малолітній син ОСОБА_3 проживає з матір»ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, рішенням Рожнятівського районного суду від 01.04.2016 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі по 900 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.03.2016 року.

Задовольняючи позов в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської любові і турботи, не надає матеріального забезпечення на його утримання.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитися не може з наступних міркувань.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст. 18 Конвенції про права дитини передбачено, що основну відповідальність за виховання дитини несуть батьки.

Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 25.01.2018 року № 39/04-13 розглянуто матеріали щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

Так, згідно висновку комісії - ОСОБА_2 не приділяє належної уваги спілкуванню з сином ОСОБА_3, тривалий час не брав участі у його вихованні, проте сплата ним аліментів і заявлене бажання брати участь у житті дитини свідчать про відсутність достатніх підстав для позбавлення його батьківських прав. Крім того, ОСОБА_2 погасив заборгованість по сплаті аліментів, за місцем проживання згідно характеристики Раковецької сільської ради від 26.12.2017 року характеризується з позитивної сторони(а.с.22-23).

У засіданні апеляційного суду відповідач не заперечив те, що він не приділяє належної уваги утриманню та вихованню сина, однак вказав також те, що зважаючи на проживання у іншому населеному пункті він позбавлений можливості регулярно бачитись із сином та приймати участь у його вихованні. Крім того, позивач перешкоджає спілкуванню з сином, не дозволяє бачитись з ним.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суду не представлено доказів винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, а тому з огляду на зібрані докази по справі у їх сукупності, у суду першої інстанції не було підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Задовольняючи позов в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини сторін, суд першої інстанції виходив із передбаченого законом обов'язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також врахував що з часу призначення аліментів у 2016 році минув значний проміжок часу, змінився рівень життя та зросли потреби дитини, відповідач є фізично здоровий, здатен працювати у зв'язку з чим призначений розмір аліментів перестав відповідати вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, зазначені обставини також частково визнав відповідач.

Разом з тим, суд не взяв до уваги, що відповідач працевлаштувався верстатником в ТОВ «КВВ Сервіс-2014» з 03.01.2018 року, розмір його заробітної плати становить 3750 грн., а тому з врахуванням зазначеного та часткового визнання позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про збільшення розміру аліментів до 1200 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, в зв'язку із чим прийняв незаконне та передчасне рішення в частині позбавлення відповідача батьківських прав, та збільшення розміру аліментів яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 26 січня 2018 року в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4 та зміну розміру аліментів - скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді Г.П. Мелінишин О.О. Томин