Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2456/17

2/330/132/2018

"19" березня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Федорець С.В.

при секретарі: Шеліповій Ю.О.

за участю представника позивачки адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2), третя особа: Служба у справах дітей Якимівської райдержадміністрації (місце знаходження: 72503, Україна, Запорізька область, смт Якимівка, вулиця І.Щербини,6), про позбавлення батьківських прав, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, за наступними підставами.

Як зазначає позивачка, з 25.03.2002 року до 21.08.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від цього шлюбу мають спільну дитину - дочку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому позивачка зазначає, що шлюбні стосунки з відповідачем були припинені ще у 2007 році. Саме з цього часу відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дочки ОСОБА_4, перестав цікавитися її духовним та фізичним розвитком та навіть відвідувати дитину. У подальшому відповідач став взагалі уникати зустрічей з дочкою, по аліментам на її утримання має заборгованість у сумі 33966,79 гривень, яку не погашає у добровільному порядку.

На підставі викладеного позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо її неповнолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У судовому засіданні позивачка та її представник на задоволенні позовних вимог наполягають.

Відповідач до судового засідання не з'явився повторно, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав, зустрічного позову не заявив.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка з відповідачем дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.03.2002 року, що підтверджено копією свідоцтва про одруження (а.с.7).

Від цього шлюбу вони мають спільну дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідності до наданої копії свідоцтва про народження (а.с. 8), батьком дитини є відповідач.

21.08.2013 року, у відповідності до наданої копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9), шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

При цьому позивачка стверджує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені раніше, у 2007 році. Цей факт також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та неповнолітній свідок ОСОБА_4

Також позивачка та вказані свідки пояснили у судовому засіданні про те, що з часу припинення шлюбних відносин з позивачкою, відповідач фактично самоусунувся від виховання своєї дочки, перестав з нею спілкуватися, відвідувати, вітати зі святами, займатися лікуванням дитини, хоча позивачка ніяким чином цьому не перешкоджала.

Ці покази свідків та позивачки цілком взаємоузгоджені та не протирічать одне одному. Також підтверджені наданими до матеріалів справи документами: характеристикою та довідкою з місця навчання дитини (а.с. 22, 23), актом обстеження умов проживання дитини, характеристикою з місця проживання позивачки (а.с.10), інформацією з попереднього місця навчання дитини - Азовської ЗОШ.

Крім того, як випливає з наданого розрахунку заборгованості відповідача по аліментам на утримання дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за 2012-2013 роки відповідач сплачував аліменти несистематично, з 2014 року до теперішнього часу взагалі перестав перераховувати аліменти, загальна сума заборгованості складає 33966,79 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначеними доказами були цілком спростовані доводи відповідача, наведені ним в ході бесіди з представником Служби у справах дітей 23.01.2018 року (а.с. 28) про те, що він бажає приймати участь у вихованні своєї дочки, однак позивачка йому постійно перешкоджає у спілкуванні з дитиною та не дає йому можливості займатися вихованням ОСОБА_4.

Також судом приймається до уваги те, що в ході бесіди з неповнолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, спеціалістами відділу по шевченківському району служби у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради 01.03.2018 року, було з'ясовано, що протягом останніх десяти років батько з нею не спілкується, під час випадкових зустрічей уникає її, натомість обов'язки батька відносно неї протягом цього часу виконує чоловік її матері, з яким в неї склалися добрі дружні стосунки.

У судовому засіданні допитана у якості свідка неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, надала аналогічні покази, а також пояснила, що свого біологічного батька батьком вона не вважає і позбавлення його батьківських прав щодо неї нічого у її житті не змінить.

Представником третьої особи було надано висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, однак, як пояснила представник третьої особи у судовому засіданні, цей висновок був наданий з огляду на результати бесіди з відповідачем, його позитивних характеристик та оцінки його житлово-побутових умов проживання. Однак, враховуючи ті факти, які були встановлені в ході судового розгляду, представник третьої особи вважає, що для дотримання принципу непорушення прав неповнолітньої дитини, позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_4 є в даному випадку цілком доцільним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов цілковите підтвердження факт ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язківпо вихованню своєї неповнолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з закладу охорони здоров'я і не виявляли до неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Оскільки згідно ст. 202 Сімейного кодексу України передбачено обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, - в інтересах неповнолітньої дитини у даному випадку позбавити батьківських прав відповідача з метою запобігання виникнення у подальшому в останнього права вимагати виконання від дочки обов'язків, від яких він сам на даний час ухиляється.

Суд вважає, що у судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виявляє батьківського піклування щодо дитини, не цікавиться її долею та вихованням, не утримує дочку та не займається її лікуванням, фізичним чи духовним розвитком.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 184, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася у м. Мелітополі Запорізької області.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - у той же строк з дня отримання копії рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СУДДЯ: Федорець С.В.