АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/477/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Козак О.В. від 23 січня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з цим позовом до ОСОБА_5, вказувала, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.03.2016 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти у розмірі 800 грн. на утримання обох дітей, починаючи з 16.03.2016 року і до їх повноліття. У цих коштів, що знецінилися, не вистачає на утримання дітей, оскільки діти постійно хворіють, зросли витрати на харчування, одяг, садочок, школу, тому просила суд збільшити розмір аліментів на ОСОБА_7 - 2000 грн. та ОСОБА_6 - 1500 грн. до їх повноліття.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2018 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, визначених рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.03.2016 року, стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_1 уродженця та жителя с. Солобківці, Ярмолинецького району, Хмельницької області на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний код: НОМЕР_2, жительки 29000, АДРЕСА_1 на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до повноліття дітей.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, він офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу, був зареєстрований як безробітний і в період з 03.05.2017 року по 31.12.2017 року не мав жодного доходу. Помилковим вважає висновок про покращення його матеріального становища. Факт інвалідності свідчить про погіршення стану його здоров'я. Судом не враховано, що навіть отримуючи державну соціальну допомогу, він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Позивач просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони є батьками дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.03.2016 року з ОСОБА_5, на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Діти проживають разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 з 08.01.2017 року по 26.01.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Хмельницької міської лікарні з приводу закритого перелому кісток правої гомілки.

22.05.2017 року йому встановлено третю групу інвалідності з 03.05.2017 року по 01.06.2018 року, за висновком про умови та характер праці йому протипоказана важка фізична праця з довготривалою ходьбою (а.с.17).

У зв'язку з встановленням інвалідності ІІІ групи ОСОБА_5 з 03.05.2017 року по 03.05.2018 року одержує державну соціальну допомогу в сумі 1312 грн.

З 03.05.2017 року ОСОБА_5 був зареєстрований як безробітний, за період з 03.05.2017 року по 31.12.2017 року дохід відсутній. Під час перебування на обліку 21.09.2017 року ОСОБА_5 не дотримано рекомендації державної служби зайнятості щодо сприяння працевлаштуванню.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що у зв'язку з погіршенням матеріального стану позивачки внаслідок збільшення витрат на дітей, невідповідності визначеного розміру аліментів вимогам закону, зміну матеріального стану відповідача у зв'язку з отриманням державної соціальної допомоги, існують підстави для збільшення розміру аліментів на дітей до 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духорвного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання бтьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартість величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереженння його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потруб особистості.

Виходячи зі змісту вказаних норм закону, батьки дитини повинні забезпечувати для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надавати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Суд першої інстанції правильно констатував, що встановлення щодо відповідача ІІІ групи інвалідності на період до 01.06.2018 року носить тимчасовий характер і не виключає можливість його працевлаштування та отримання заробітку.

В свою чергу апелянт як батько, маючи рівні права та обов'язки з матір'ю дітей відповідно до ст. 141 СК України, зобов'язаний забезпечувати для кожної дитини утримання у розмірі не меншому, ніж половина прожиткового мінімуму на місяць.

Вказуючи про відсутність офіційного доходу, а також недостатність отримуваної державної соціальної допомоги на своє утримання, апелянт побічно підтвердив наявність іншого неофіційного доходу, що забезпечує належне його утримання. При цьому суд констатує, що він є працездатною особою молодого віку, не має на утриманні інших осіб, обставини, які б виключали можливість його працевлаштування, відсутні.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про неспроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

В свою чергу визначений попереднім судовим рішенням розмір аліментів у 800 грн. щомісячно на обох дітей є значно меншим ніж 50% прожитковому мінімуму і не забезпечує мінімальні потреби дітей.

Встановлений оскаржуваним судом розмір аліментів з врахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного здорожчання вартості усіх груп товарів для дітей є необхідним і відповідає інтересам та потребам дітей.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судове рішення ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 березня 2018 року

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: Козак О.В. Провадження № 22-ц/792/477/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 50