РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт Зарічне

19 квітня 2018 року Справа № 561/188/18

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Дідика А. В.,

секретаря судового засідання Расевич Г. І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Зарічненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_3, про зміну розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що з 02 листопада 2006 року по 09 серпня 2010 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Рішенням Зарічненського районного суду від 09 липня 2010 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 30 (тридцять) гривень щомісячно на утримання сина сторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття.

У судовому засіданні позивачка діяла через представника, який позовні вимоги підтримав додатково пояснив, що відповідач не надає коштів на утримання дитини позивачки, потреби якої з віком зростають просив позов задоволити та збільшити розмір аліментів.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи у суді повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши думку учасників справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2010 року судом вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 30 (тридцяти) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 057904 виданим Борівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області 11 вересня 2007 року підтверджено народження ОСОБА_4, батьками якої є сторони у справі, про що складено відповідний актовий запис за №53. Як встановлено у судовому засіданні дитина проживає разом з позивачкою. Судом також встановлено, що станом на час розгляду справи, син сторін ще не досяг повноліття.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно не бажає приймати участі у рівному розподілі витрат на утримання сина, а обмежує свою участь у вихованні виключно сплатою 30,00 грн. аліментів щомісяця, яких фактично не вистачає на повноцінне забезпечення потреб дитини.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану.

На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері.

В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, є працездатною особою, тобто наявні об'єктивні передумови для того що він здатен знайти роботу та сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивачка.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає задоволенню, а сума стягуваних з відповідача аліментів підлягає збільшенню до 1 200,00 грн. щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам дитини.

За таких обставин суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. За змістом ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Оскільки позивачем не надано розрахунку суми юридичних послуг за надану правову допомогу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 180-184, 191, 192 Сімейного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягуються на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2010 року у справі № 2-132-2010-ц в твердій грошовій сумі в розмірі 30 гривень 00 копійок та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_3, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, проживаючої за адресою АДРЕСА_2, паспорт з безконтактним електронним носієм, НОМЕР_2, орган видачі - 5618 дата оформлення - 24.01.2018 року, ІПН НОМЕР_1, аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок щомісячно починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. понесених позивачкою судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Зарічненський районний суд Рівненської області до Апеляційного суду Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. В. Дідик