РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

13 листопада 2018р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Бондар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу № 686/21800/18 за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Російської Федерації

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної аргесії Російської Федерації проти України,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Російської Федерації про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона 30.09.2006 року одружилась з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В 2014 році був призваний Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області по мобілізації в в/ч пп НОМЕР_1 та направився в його складі в зону бойових дій на сході України. В період проходження військової служби займав посаду старшого навідника 2 мінометного взводу, ВОС- 143803А. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок чого анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окупованої території Донецької та Луганської областей України. В період з 29.08.2014 року по 05.09.2014 року ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечував її проведення і захист незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до Акту службового розслідування №7 від 06.11.2014 року за фактом загибелі особового складу військової частини пп НОМЕР_1 05.09.2014 року в районі с. Веселої Гори Слов`яносербського району Луганської області, біля будинку Гольфклубу встановлено, що після виконання бойового завдання у районі с. Стукалова Балка Слов`яносербського району Луганської області особовий склад взводу, у числі якого був і ОСОБА_4 , повертався до м. Щастя Новоайдарського району Луганської області на вітомобілі Зил -131. Приблизно о 14:30 год. особовий склад взводу ПП В0624 з ОСОБА_4 потрапив під вогонь із засади російських бойовиків. У засідці були танк, БТР та значна кількість озброєних солдат. Внаслідок того, що вогонь був відкритий із засідки, крім рядового ОСОБА_5 , всі бійці взводу пп В0624 (батальйону «Айдар») загинули.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03.05.2017 року у справі №686/5943/17 було встановлено факт загибелі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05.09.2014 року на території Луганської області в м. Щастя, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Внаслідок втрати чоловіка та батька її дітей, який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивач відчуває безперервну, невгамовну душевну біль та страждання. ОСОБА_1 та її малолітні діти втратили душевний спокій, постійно відчувають незахищеність та розчарування. Через смерть свого чоловіка та батька її дітей, позивач втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної їй людини, що не дає їй можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб життя, оскільки постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжуються періодичними депресіями. Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їй завдано моральну шкоду, є Російська федерація, її Збройні сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих.

ОСОБА_1 вважає, що незаконними діями з боку Російської Федерації порушено невід`ємне право її чоловіка та батька її дітей на життя, гарантоване ст. 2 Європейської конвенції її право на повагу до сімейного життя, тому змушена звернутися із вказаним позовом, в якому просить стягнути із Російської Федерації на її користь та на користь її дітей моральну шкоду у розмірі по 1 974 000,00 (один мільйон дев`ятсот сімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро.

Розмір моральної шкоди встановлений позивачем з урахуванням характеру і обсягу завданих їй моральних страждань, істотного порушення конституційних прав її чоловіка та батька її дітей, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість відновити порушені права її чоловіка та її особисті права. Також, при визначенні розміру моральної шкоди позивач керується практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права.

У судовому засіданні позивач не з`явилась, під час підготовчого засідання надавала пояснення по справі, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся через Посольство Російської федерації в Україні у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги задовільнити.

Судом встановлено, що 30.09.2006 року ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В 2014 році був призваний Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області по мобілізації в в/ч пп НОМЕР_1 та направився в його складі в зону бойових дій на сході України. В період проходження військової служби займав посаду старшого навідника 2 мінометного взводу, ВОС- 143803А. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок чого анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окупованої території Донецької та Луганської областей України. В період з 29.08.2014 року по 05.09.2014 року ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечував її проведення і захист незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до Акту службового розслідування №7 від 06.11.2014 року за фактом загибелі особового складу військової частини пп НОМЕР_1 05.09.2014 року в районі с. Веселої Гори Слов`яносербського району Луганської області, біля будинку Гольфклубу встановлено, що після виконання бойового завдання у районі с. Стукалова Балка Слов`яносербського району Луганської області особовий склад взводу, у числі якого був і ОСОБА_4 , повертався до м. Щастя Новоайдарського району Луганської області на вітомобілі Зил -131. Приблизно о 14:30 год. особовий склад взводу ПП В0624 з ОСОБА_4 потрапив під вогонь із засади російських бойовиків. У засідці були танк, БТР та значна кількість озброєних солдат. Внаслідок того, що вогонь був відкритий із засідки, крім рядового ОСОБА_5 , всі бійці взводу пп НОМЕР_1 (батальйону «Айдар») загинули.

Від втрати чоловіка та батька її дітей, позивачка зазнала душевні страждання, тому звернулася із позовом про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03.05.2017 року у справі №686/5943/17 було встановлено факт загибелі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05.09.2014 року на території Луганської області в м. Щастя, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

В силу ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.4 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. частини Луганської області, де загинув чоловік позивача.

Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

З матеріалів справи вбачається, також і встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації частини Луганської області, загинув чоловік позивачки, батької її малолітнії дітей, що завдало їй та її дітям значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в її житті чоловіка, дітям батька, при цьому позивач має необхідний та достатній обсяг цивільної правоздатності для звернення до суду з такими вимогами, як дружина загиблого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ІУ Женевською конвенцією 1949р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1,2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому є на переконання суду державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.

Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 60 000 Євро, позивач довела в судовому, через власний душевний невгамовний біль, безперервні її страждання через втрату чоловіка, страждання малолітніх дітей через втрату батька, які вона та її діти відчувають роками, наявність підстав для задоволення її вимог в повному обсязі, у зв`язку з встановленим в судовому порядку фактом порушення відповідачем основоположних прав людини в Україні, що є справедливою компенсацією з агресора - Російської Федерації, на користь дружини та дітей загиблого чоловіка та батька.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі вищевказаного, ст. 8 Конституції України, ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої 17.07.1997р., Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 , моральну шкоду у розмірі 1 974 000,00 (один мільйон дев`ятсот сімдесят чотири тисячі гривень нуль нуль копійок), що за офіційним курсом НБУ на день підписання заяви складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду у розмірі 1 974 000,00 (один мільйон дев`ятсот сімдесят чотири тисячі гривень нуль нуль копійок), що за офіційним курсом НБУ на день підписання заяви складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду у розмірі 1 974 000,00 (один мільйон дев`ятсот сімдесят чотири тисячі гривень нуль нуль копійок), що за офіційним курсом НБУ на день підписання заяви складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного тексту рішення 13.11.2018 року.

Суддя: