Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 144/382/16-ц

провадження № 61-8433св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану представником Брановицьким Олександром Олександровичем, на заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року у складі судді Задорожної Л. І. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Нікушина В. П., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2015 року ОСОБА_4 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач зобовʼязався придбати для неї та передати в строк і на умовах, визначених договором, трактор МТЗ 82.1.26.

В цей же день ОСОБА_4 сплатила на рахунок ТОВ «ЛК «Ваш Авто» грошову суму в розмірі 50 000 грн, яка виявилася адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повʼязані з підготовкою та укладенням договору, а не частковою оплатою вартості предмета лізингу, чим введено її в оману.

Посилаючись на те, що положення укладеного договору та додатків до нього є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав і обовʼязків споживача, ОСОБА_4 просила визнати вказаний договір з додатками недійсним та стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на її користь сплачені кошти в сумі 50 000 грн.

Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від

10 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ТОВ «ЛК «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002825, укладений

28 грудня 2015 року в місті Києві між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4

Стягнуто із ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 суму сплаченого нею

28 грудня 2015 року адміністративного платежу.

Стягнуто із ТОВ «ЛК «Ваш Авто» судовий збір в розмірі 1 102 грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, які визначені частиною третьою статті

18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлює жорсткі обовʼязки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, надає можливість продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти за оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звʼязку з розірванням або невиконанням ним договору; надає продавцю (виконавцю, виробнику) право розірвати договір із споживачем на власний розсуд, тоді як споживачеві таке право не надається; установлює обовʼязкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надає продавцю (виконавцю, виробнику) можливість збільшувати ціну без надання споживачеві прав розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, яка була погоджена на момент укладання договору.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЛК «Ваш Авто» відхилено.

Заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ТОВ «ЛК «Ваш Авто», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

08 листопада 2016 року представником ТОВ «ЛК «Ваш Авто» -

Брановицьким О. О. через приймальню громадян подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ЛК «Ваш Авто» - Брановицький О. О. просить скасувати заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини регулюються не Законом України «Про захист прав споживачів», а нормами ЦК України та спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг». Договір фінансового лізингу укладений з дотриманням вимог закону, які регулюють його укладання, ніяких порушень позивача як споживача послуг не допущено та нотаріальне посвідчення не є обов'язковим для вказаного договору.

07 грудня 2016 року ОСОБА_4 через засоби поштового звʼязку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направлено заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ТОВ «ЛК «Ваш Авто» відхилити, а заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відносини, що виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Тобто умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосував норми матеріального права і обґрунтовано дійшов висновку про те, що в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу, оскільки відсутні його технічні й індивідуальні характеристики та його ціна, у договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які регламентовані Законом України «Про фінансовий лізинг» та нормами ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Установлені обставини є підставами для висновку, що оспорюваний договір не відповідає вимогам частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» та нормам ЦК України про лізинг.

Судами правильно встановлено, що спірний договір містить несправедливі умови, і доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2016 року зупинено виконання заочного рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня

2016 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня

2016 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ТОВ «ЛК «Ваш Авто» - ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання заочного рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від

21 жовтня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня

2016 рокузалишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська