233 № 233/2391/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлостоцької О.В.

за участю

секретаря Теліціної О.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому зазначила, що з 23 жовтня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року. В період шлюбу за спільні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_5) в м.Костянтинівка вартістю 19000 гривень, автомобіль Ford Fiesta 2006 року випуску вартістю 5500 доларів США (142924 гривні 65 копійок), автомобіль MAN LE.8.150 2006 року випуску вартістю 14750 доларів США (383297 гривень 92 копійки). Крім того, на підставі договору дарування, оформленого на імя відповідача по справі була придбана кімната площею 15,7 кв.м. за адресою: м.Київ, вул.Татарська, 21-А вартість якої становить 93897 гривень 32 копійки. Приміщення в м.Київі позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, оскільки дарувальник за цим договором заборгував грошові кошти їх родині, які не зміг повернути, зважаючи на що і було укладено зазначений договір дарування. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей. Позивач вважає, що наявність заборгованості зі сплати аліментів, відсутність у інтересу до подальшої долі дітей, незацікавленість щодо нерухомого майна є істотними обставинами, які дають підстави відступити від засад рівності часток подружжя.

Позивачка ОСОБА_4 просить поділити спільне майно, нажите під час шлюбу, запропонувавши варіант поділу:

-визнати за нею право власності на нежиле приміщення, розташоване за адресою: м.Київ, вул.Татарська, 21-а вартістю 93897 гривень 32 копійки та на автомобіль Ford Fiesta вартістю 142923 гривні, а всього на суму 236820 гривень 32 копійки;

-визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 (ОСОБА_8) в м.Костянтинівка Донецької області вартістю 19000 гривень та на автомобіль MAN LE.8.150 2006 року випуску вартістю 383297 гривень 92 копійки, а всього на суму 402297 гривень 92 копійки;

-стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь різницю вартості майна в сумі 165477 гривень 60 копійок.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначила, що вартість автомобілів визначена позивачкою на підставі відомостей сайту Авторіо про вартість аналогічних автомобілів. Пояснила, що після травня 2016 року сторони спілкувались з приводу виховання та відпочинку дітей, але спільне господарство та шлюбні відносини як і формування спільного сімейного бюджету на той час вже були припинені. Про придбання відповідачем автомобілю MAN LE.8.150 2006 року випуску ОСОБА_4 дізналася в листопаді 2017 року. Ствердної відповіді на запитання суду про існування у подружжя ОСОБА_4 на момент припинення шлюбних відносин грошових заощаджень у кількості, достатній для придбання автомобілю MAN LE.8.150 та участі позивачки у придбанні цього майна коштами або працею представник позивача не дала. Зазначила, що спору про поділ спільних коштів між сторонами не було ані на момент припинення спільного проживання, ані станом на час розгляду справи судом.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, але визнав, що квартира, розташована за адресою: м.Костянтинівка, вул.Інженерна (ОСОБА_8), 16/5 та автомобіль Ford Fiesta були придбані за спільні кошти в період шлюбу із ОСОБА_4 і є їх спільною сумісною власністю. Проти поділу зазначеного майна заперечував. Нежиле приміщення, розташоване в м.Київі по вул.Татарській, 21-а є його особистою приватною власністю, оскільки було подаровано йому відповідно до договору від 12 вересня 2013 року. Не визнав доводи позивачки та її представника стосовно того, що нежитлове приміщення було подаровано йому в рахунок погашення боргового зобовязання перед їх родиною. Зазначив, що нікому із дружиною грошових коштів не позичали, оскільки не мали їх. Визначену позивачкою вартість автомобіля Ford Fiesta не визнав, оскільки вона є орієнтовною та визначена на підставі даних сайту Авторіа, в той час як на момент придбання вартість автомобіля становила 75 000 гривень. Пояснив, що автомобіль MAN LE не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на нього були оформлені документи на цей автомобіль, але фактично його власником був і є станом на теперішній час ОСОБА_9

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи відповідача та зазначив, що автомобіль Ford Fiesta був придбаний відповідачем ОСОБА_2 за кошти від підприємницької діяльності.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що від представника позивача ОСОБА_1 їй відомо про те, що подружжя ОСОБА_2 позичило комусь грошові кошти. В подальшому особа, яка позичила кошти запропонувала взамін їх повернення передати право власності на кімнату.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що зі слів представника позивача ОСОБА_1 їй відомо про те, що ОСОБА_2 позичив комусь грошові кошти. Взамін повернення грошових коштів особа, прізвище якої їй невідоме, передала у власність відповідачу кімнату в м.Київі.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 23 жовтня 2010 року уклали шлюб (а.с.38), який було розірвано за позовною заявою ОСОБА_4 відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року (а.с.7).

Сторони по справі є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_4 разом із дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_6 взята на облік як внутрішньо переміщена особа і мешкає в м.Київі по вул.Зодчих, 72/165 (а.с.87).

Позивачка працює вчителем в Гімназії східних мов № 1 м.Київа з 05 жовтня 2009 року по теперішній час, отримує заробітну плату, загальний розмір якої за період часу з січня по липень 2018 року становить 107374 гривні 96 копійок, що підтверджується довідками від 28 березня 2018 року № 57 (а.с.36), від 27 серпня 2018 року № 854 (а.с.88).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30 червня 2017 року, а починаючи з 08 липня 2017 року в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повнолітня, щомісячно (а.с.17).

22 липня 2011 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інженерна (ОСОБА_8), 16/5, вартість якої на момент купівлі-продажу становила 19000 гривень (а.с.10-16).

Як вбачається з листа Територіального сервісного центру № 1442 від 22 серпня 2018 року № 31/5-1442-2488, автомобіль Ford Fiesta 2006 року випуску червоного кольору VIN: WF0HXXGAJH6Y75752, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію СХХ- 322069, зареєстрований 05 вересня 2014 року у центрі ДАІ 1412 на імя ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунка серія ВІА № 564267 від 04 вересня 2014 року (а.с.74).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав, що квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інженерна (ОСОБА_8), 16/5 та автомобіль Ford Fiesta 2006 року випуску були придбані у період шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності, зважаючи на що пояснення представника відповідача про придбання останнім вказаного автомобілю за кошти від підприємницької діяльності є неспроможними. До того ж, в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження реєстрації ОСОБА_2 в певний період часу як субєкта підприємницької діяльності.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч.1, 2, 4,5 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідач визнав, що квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інженерна (ОСОБА_8), 16/5 та автомобіль Ford Fiesta 2006 року випуску були придбані у період шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка та двох неповнолітніх дітей, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову в межах заявлених позовних вимог - визнання вищезазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4В та ОСОБА_2 та здійснення поділу спільного майна шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників та визнання за кожною із сторін по справі права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_8) в м.Костянтинівка та на ? частину автомобіля Ford Fiesta 2006 року випуску, червоного кольору номерний знак АН 4509 ІМ.

Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, на яке посилається позивачка, суд в даному випадку не вбачає, оскільки ОСОБА_4 не доведено наявність істотних обставин, з якими закон повязує можливість відступити від засад рівності часток, а саме того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4, пославшись в обгрунтування позиції про існування підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя на існування у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей, взагалі не надала доказів як на підтвердження розміру такої заборгованості, так і на підтвердження того, що розмір аліментів, які вона одержує на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

Щодо віднесення нежилого приміщення, розташованого за адресою: м.Київ, вул.Татарська, 21-А до спільної сумісної власності подружжя Кулініч суд дійшов наступних висновків.

12 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 було укладено договір дарування, відповідно до якого остання подарувала (передала безоплатно) ОСОБА_2 41/100 частину, що складає 15,7 кв.м. нежилих приміщень за адресою: м.Київ, вул.Татарська, 21-А (а.с.25).

Відповідно до п.4, 14 договору дарування від 12 вересня 2013 року сторони оцінили дарунок в сумі 93897 гривень 32 копійки та підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину (а.с.2).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 12 вересня 2013 року за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 вересня 2013 року зареєстровано право власності на 41/100 частину, що складає 15,7кв.м. нежилих приміщень за адресою: м.Київ, вул.Татарська, 21-А (а.с.26).

Відповідно до п.2) ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Зважаючи на те, що нежиле приміщення, розташоване за адресою: м.Київ, вул.Татарська, 21-А набуте ОСОБА_2 за час шлюбу, але на підставі договору дарування, який станом на час розгляду справи недійсним не визнаний, підстави для визнання вказаного нежилого приміщення обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділу вказаного майна відсутні, оскільки воно є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2

Суд не бере до уваги в якості належних та допустимих доказів надані позивачкою копії договору оренди нежитлового приміщення від 21 серпня 2015 року (а.с.80-85) та акту прийому-передачі приміщення від 21 серпня 2015 року (а.с.86), які до того ж не підписані відповідачем ОСОБА_2, оскільки вони не стосуються предмета доказування по даній цивільній справі.

До показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд ставиться критично, оскільки за своїм змістом вони є неконкретними та не спростовують висновків, яких дійшов суд про належність відповідачу нежилого приміщення в м.Київі по вул.Татарській, 21-А на праві особистої приватної власності.

Належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що договір дарування нежитлового приміщення від 12 вересня 2013 року був укладений саме з причини неможливості повернути позичальником грошові кошти, які були позичені у подружжя ОСОБА_2 та належали їм на праві спільної сумісної власності, позивачкою не надано.

Щодо про віднесення автомобіля MAN LE 8.150, 2006 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_3 до спільної сумісної власності подружжя Кулініч суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру № 1442 від 22 серпня 2018 року № 31/5-1442-2488 автомобіль MAN LE 8.150, 2006 року випуску, білого кольору, VIN: WMAL20ZZ66Y167615, шасі № WMAL20ZZ66Y167615, номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_2 08 вересня 2016 року у ТСЦ 1443 на підставі договору № 1443/2016/057341 від 08 вересня 2016 року; вартість автомобілю на дату реєстрації 250 000 гривень.

Судом досліджено копію договору купівлі-продажу від 08 вересня 2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_2, відповідно до якого останній придбав автомобіль MAN LE 8.150, 2006 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_3 вартістю 250000 гривень (а.с.103-104).

Крім того, з листа Територіального сервісного центру № 1442 від 22 серпня 2018 року № 31/5-1442-2488 вбачається, що 05 липня 2018 року автомобіль MAN LE 8.150, 2006 року випуску, білого кольору, VIN: WMAL20ZZ66Y167615, шасі № WMAL20ZZ66Y167615, номерний знак НОМЕР_3 у ТСЦ № 1443 (м.Краматорськ) перереєстровано на імя ОСОБА_9 на підставі договору № 1891 від 05 липня 2018 року, виданого ТОВ «Автостандарт СВ»; вартість вказаного автомобілю на дату перереєстрації 61000 гривень (а.с.74).

Судом досліджено копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05 липня 2018 року, укладеного між ТОВ «Автостандарт СВ» - субєктом господарювання, що здійснює оптову/роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії з власником транспортного засобу та ОСОБА_9, відповідно до якого останній придбав автомобіль MAN LE 8.150, 2006 року випуску, білого кольору номерний знак НОМЕР_3 вартістю 61000 гривень (а.с.101-102).

З пояснень представника позивача ОСОБА_1 суд дійшов висновку про те, що на момент припинення сторонами шлюбних відносин вони не мали спільних грошових заощаджень у кількості, достатній для придбання автомобілю MAN LE.8.150, і оскільки про придбання автомобілю MAN LE.8.150 позивачка взагалі не знала і дізналася тільки в листопаді 2017 року, відсутні підстави стверджувати про її участь коштами або працею в придбанні цього майна.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Як встановлено рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року, шлюбно-сімейні відносини, сумісне проживання та ведення спільного господарство припинені подружжям ОСОБА_2 в травні 2016 року (а.с.7).

Із змісту вказаного рішення суду вбачається, що саме ОСОБА_4, яка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначила час припинення шлюбних відносин - травень 2016 року (а.с.7).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року, яким встановлено час припинення шлюбних відносин подружжям ОСОБА_4 відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України має преюдиційне значення при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна.

Договір купівлі-продажу автомобіля MAN LE 8.150, 2006 року випуску було укладено відповідачем ОСОБА_2 08 вересня 2016 року, тобто вже після припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства із позивачкою по справі. Як встановлено з пояснень представника позивачки в судовому засіданні, на час припинення спільного проживання, в травні 2016 року сторони не мали спільних грошових заощаджень у кількості, достатній для придбання автомобілю, коштами або працею ОСОБА_4 в придбанні цього майна участі не приймала і дізналась про придбання зазначеного автомобіля в листопады 2017 року, зважаючи на що підстави для віднесення автомобіля MAN LE 8.150, 2006 року випуску до спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_4 відсутні.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Оскільки позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, з відповідача на її користь відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати, повязані зі сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 60,69,70, 71, СК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_8), 8/7; фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; РНОКПП НОМЕР_4) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_8), 16/5; РНОКПП НОМЕР_5) про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 : - квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інженерна (ОСОБА_8), 16/5; - автомобіль Ford Fiesta 2006 року випуску червоного кольору VIN: WF0HXXGAJH6Y75752, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію СХХ- 322069.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири № 5, розташованої у будинку № 16 по вул.Інженерній (ОСОБА_8) в м.Костянтинівка Донецької області та на ? частину автомобілю Ford Fiesta 2006 року випуску червоного кольору VIN: WF0HXXGAJH6Y75752, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію СХХ- 322069.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 5, розташованої у будинку № 16 по вул.Інженерній (ОСОБА_8) в м.Костянтинівка Донецької області та на ? частину автомобілю Ford Fiesta 2006 року випуску червоного кольору VIN: WF0HXXGAJH6Y75752, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію СХХ- 322069.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1619 (одна тисяча шістсот девятнадцять) гривень 25 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 листопада 2018 року.

Суддя