АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1882/18 Справа № 179/1601/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ковальчук Т. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства "ЯНА-П" на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до селянського (фермерського) господарства "ЯНА-П" про визнання договору оренди недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до селянського (фермерського) господарства "ЯНА-П" (далі - СФГ "ЯНА-П") про визнання договору оренди недійсним.

30 жовтня 2017 року ОСОБА_3 було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року заява про забезпечення позову задоволена, заборонено будь-яким іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії, в тому числі: виконувати будь-які сільськогосподарські роботи на земельній ділянці площею 5,230 га (кадастровий номер НОМЕР_1 яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення Магдалинівського району Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року.

В апеляційній скарзі відповідач СФГ "ЯНА-П" просить ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольнивши заяву про забезпечення позову суд урахував лише інтереси позивача та втрутився у господарську діяльність юридичної особи.

28 березня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_3, в якому він зазначає, що ухала суду є обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому просить апеляційну скаргу відхили, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга СФГ "ЯНА-П" на ухвалу про забезпечення позову підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи, явка яких не є обов'язковою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.151 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.152 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до СФГ "ЯНА-П" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 19 травня 2015 року між СФГ "ЯНА-П" та ОСОБА_4, зареєстрованим 25 травня 2015 року, номер запису про інше речове право 9830305.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову, як вбачається зі змісту ч.3 ст.151 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Предметом спору та судового розгляду є право користування земельною ділянкою, тобто вимоги немайнового характеру.

Але вид забезпечення позову, зазначений у заяві, не співмірний з заявленими вимогами, оскільки заборона проводити будь-які дії, будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам та сільськогосподарські роботи на земельній ділянці, не є передумовою, направленою на можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та скасування права оренди СФГ "ЯНА-П".

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони СФГ "ЯНА-П" фактично здійснювати користування спірною земельною ділянкою, вийшов за межі позовних вимог позивача, не зважаючи на те, що останній будь-яких матеріальних вимог щодо самої земельної ділянки не заявляв. Тобто не дотримався вимог процесуального закону щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими у ньому вимогами.

При цьому суд також не вмотивував, як відсутність заборони вчиняти дії, пов'язані з обробкою спірної земельної ділянки, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання договору оренди припиненим. Адже рішення суду пов'язане із задоволенням такого позову не потребує вчинення із спірною земельною ділянкою будь-яких дій безпосередньо пов'язаних із фізичним чи механічним впливом на неї.

Крім того, заборонивши СФГ "ЯНА-П" виконувати сільськогосподарські роботи на спірній земельній ділянці, суд першої інстанції в порушення ч.3 ст.153 ЦПК не прийняв до уваги особливість режиму використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а тому не пересвідчився і не встановив: чи використовується спірна земельна ділянка в теперішній час для вирощування сільськогосподарських культур та хто фактично висадив ці культури, чи не буде обраний захід забезпечення позову фактичним втручанням в господарську діяльність та чи не спричинить така заборона негативні наслідки (наприклад щодо втрати врожаю тощо).

За таких обставин ухвалу не можна визнати обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в обраний ними спосіб.

Керуючись ст.ст.141,367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства "ЯНА-П" задовольнити.

Ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.