АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року м. Київ

Справа №754/8595/17-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 28 березня 2018 року

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Павлишина П.О.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Державна служба зайнятості

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого 14 грудня 2017 року суддею Галась І.А. в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва, час і дата складання повного тексту рішення невідомі, у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної служби зайнятості про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №754/8595/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2845/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної служби зайнятості про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, в якому просив скасувати наказ Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 29 травня 2017 року № 173-к «Про звільнення ОСОБА_2.» з 29 травня 2017 року; поновити його на посаді провідного інспектора з питань запобігання та виявлення корупції з 29 травня 2017 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 29 травня 2017 року; зобов'язати Державну службу зайнятості здійснити виплату усіх належних при звільненні сум виходячи із посадового окладу розміром 8500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 29 травня 2017 року № 173-к його було звільнено з посади начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України та проведено розрахунок. Позивач вважає таке звільнення і розрахунок незаконними, оскільки згідно із наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 06 березня 2017 року № 18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» з 06 березня 2017 року введено в дію нові структуру та штатний розпис. Згідно з зазначеним наказом всіх працівників попереджено про зміни в організації праці, у тому числі і його. Під час ознайомлення з попередженням йому було запропоновано посаду юристконсула Юридичного управління. Від зазначеної пропозиції він був змушений відмовитись, оскільки зазначена посада була йому запропонована без врахування вимог ст. 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі, а саме вона не відповідала рівню його кваліфікації та продуктивності праці, тобто була порушена вимога про переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому посада провідного інспектора з питань запобігання та виявлення корупції була запропонована іншій особі. Крім того позивач стверджує, що Наказом № 18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» фактично не відбувалося зміни істотних умов праці, було введено в дію лише нові структуру та штатний розпис, а тому є незаконним застосування, як підстави звільнення, п. 6 ст. 36 КЗпП України. Також позивач зазначає, що оскільки його посадовий оклад з 31 березня 2017 року мав би становити 8500 гривень, то розрахунок сум усіх виплат при звільненні мав би здійснюватись із посадового окладу у розмірі 8500 гривень, але розрахунок сум усіх виплат при звільненні здійснювався із урахування його старого посадового окладу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до Державної служби зайнятості про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Державної служби зайнятості КікінС.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтиованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 було призначено на посаду провідного інспектора з питань запобігання та виявлення корупції Відділу з питань запобігання та виявлення корупції з 04 липня 2016 року з посадовим окладом 2134 грн. на місяць (а.с. 31).

З 03 жовтня 2016 року ОСОБА_2 було переведено на посаду начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції, з посадовим окладом 3395 гривень на місяць та збереження раніше встановлених надбавок (а.с. 32).

06 березня 2017 року Державною службою зайнятості (Центральний апарат) було видано Наказ № 18 «Про зміну в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» та введено в дію структуру та штатний розпис Державної служби зайнятості (Центрального апарату) на 2017 рік (а.с. 29). Цього ж дня була створена Комісія з питань працевлаштування працівників, які вивільняються і було проведено засідання даної комісії (а.с. 30, 35-36, 37-38).

06 березня 2017 року позивача ОСОБА_2 було ознайомлено з попередженням про зміну в організації праці та зміни істотних умов праці, а саме виведенням (скороченням) посади начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції. Також в порядку працевлаштування йому було запропонована посада провідного юрисконсульта юридично-договірного відділу Юридичного управління Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника). Також його було попереджено, що у разі відмови від запропонованої посади у зв'язку із зміною істотних умов праці його буде звільнено згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України після закінчення двох місяців з моменту попередження. 29 травня 2017 року позивач відмовився від запропонованої роботи (а.с. 33).

29 травня 2017 року Державною службою зайнятості (Центральний апарат) було винесено Наказ № 173-к про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 34).

Відповідно до ч. ч.3, 4 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колиші істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Виходячи зі змісту пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обгрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Вимоги зазначеної норми відповідачем були дотримані, а отже відповідачем було вірно застосовано підставі звільнення позивача, а саме звільнення його на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

У відповідності до вимог ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Встановлено, що при зміні в організації праці Державної служби зайнятості (Центральний апарат) не було скорочення штату працівників. Крім того відповідачем була створена комісія з питань працевлаштування працівників Державної служби зайнятості (Центрального апарату) за результатами засідання якої і було запропоновано позивачу певну посаду, що підтверджується Протоколом № 4, 6 від 06 березня 2017 року. Позивачем не надано суду належних доказів того, що запропонована йому посада не відповідала рівню його кваліфікації та продуктивності. Крім того, питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу, переважне право залишитися на роботі з`ясовується у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою власником або уповноваженим ним органом в межах підприємства чи організації, а тому твердження позивача з цього приводу є безпідставними, а дії відповідача були законними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача що відповідачем було порушено вимоги ст. 42 КЗпП України про переважне право залишення на роботі та запропоновано йому посаду яка не відповідає рівню його кваліфікації та продуктивності.

Згідно п. 3.2.1.2 Колективного договору Державної служби зайнятості (Центральний апарат) на 2015-2017 роки у разі зміни умов оплати праці до моменту переведення працівників на нові умови оплати праці, виплата заробітньої плати здійснюється на підставі чинного трудового договору.

Відповідно до роз'яснень Міністерства соціальної політики України від 28.01.2015 року № 984/0/14-15/13 працівники, яких попереджено про наступне вивільнення , і посади яких відсутні у новому штатному розписі, продовжують працювати не менше двох місяців і отримують заробітну плату. Виплата заробітної плати у даному випадку здійснюється на підставі положень чинного трудового договору, дію якого не припинено, тобто трудовий договір продовжується.

Позивач займав посаду начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції з 06 жовтня 2016 року з посадовим окладом 3 395 гривень на місяць.

Тому протягом двох місяців з дня попередження про наступне вивільнення , а саме з 06 березня 2017 року по 29 травня 2017 року, виплата заробітної плати позивачу здійснювалася на підставі чинного трудового договору. Оскільки посаду, яку обіймав позивач було виведено зі штатного розпису, позивач перебував поза штатом, розмір його посадового окладу залишився незмінним, що відповідає норма Колективного договору.

Отже, вимоги позивача про зобов'язання Державної служби зайнятості здійснити виплату усіх належних при звільненні сум виходячи із посадового окладу розміром 8500 гривень, є необґрунтованими.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) № 173-к від 29.05.2017 р., поновлення позивача на роботі, та зобов'язання відповідача здійснити виплату усіх належних при звільненні позивачу сум виходячи із посадового окладу розміром 8500,00 грн., оскільки відповідачем при звільненні та виплаті позивачу усіх належних при звільненні сум не було порушено вимог чинного трудового законодавства.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, відповідачем при звільненні та виплаті позивачу усіх належних при звільненні сум не було порушено вимог чинного трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна