Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 445/942/16-ц

провадження № 61-693св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року у складі судді Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору укладеного 25 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»), який складається із заяви від 25 квітня 2006 року, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, Пам'ятки клієнта. Позовна заява мотивована тим, що він не був ознайомлений, не підписував, а відтак не погоджувався із Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, Пам'яткою клієнта. Крім цього, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав ОСОБА_1 по одному примірнику вказаних документів, а також заяви про укладення договору, які є складовими кредитного договору. Такі обставини свідчать про недотримання сторонами вимог законодавства щодо письмової форми правочину, що є підставою визнання правочину недійсним.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2017 року у

задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року залишено без руху апеляційну скаргу, оскільки ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги та запропоновано апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з моменту отримання копії ухвали подати суду документ, що підтверджує сплату судового збору або докази про звільнення від сплати такого.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто.

У січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року. У касаційній скарзі звертає увагу суду на те, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

При поверненні апеляційної скарги апеляційний суд вказав, що «з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, пов'язаними зі порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, а тому посилання на положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги». Проте із таким висновком апеляційного суду погодитися неможливо.

Системне тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином апеляційний суд безпідставно поклав на ОСОБА_1, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав його апеляційну скаргу неподаною і повернув її.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року скасувати та передати справу №445/942/16-ц до апеляційного суду Львівської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року скасувати.

Передати справу № 445/942/16-ц до апеляційного суду Львівської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. І.Крат