П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-2525 Головуючий у1-й інстанції - Косович Т. П.

Унікальний №380/174/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк &q?ов;ПриватБанк&q?ій; на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк &q?ов;ПриватБанк&q?ій; до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ПАТ КБ &qu0p;ПриватБанк&qu18; (з травня 2018 року - АТ КБ "ПриватБанк&qu18;; а.с.144-146) пред'явив в суд позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 04 жовтня 2011 року у загальному розмірі 117 000 грн., яка виникла у зв'язку з порушенням останнім зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ &q?ив;ПриватБанк&q?м ; через свого представника, Литвиненко О.Л., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.131-134).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти її задоволення та вказав, що, по-перше, видача картки терміном дії до 03/2016 позивачем не доведена; по друге, позивач неправильно відраховує початок перебігу строку позовної давності у спорі, який розпочався з 12 липня 2014 року, водночас позов до суду поданий у 2018 році, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи за апеляційною скаргою АТ КБ &q?ви;ПриватБанк&q?ю ; на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності районний суд виходив з наступного.

По-перше, Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ &q?ан;ПриватБанк&q? ;, якими передбачено позовну давність тривалістю у 50 років, не мітять підпису позичальника. У заяві позичальника від 04 жовтня 2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Тому у суду немає підстав вважати, що за умовами договору № б/н від 04.10.2011 було збільшено строк позовної давності, і судом застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки.

По-друге, останнє погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2011№ б/н від 04.10.2011 відбулося 12 червня 2014 року, тому строк позовної давності слід відраховувати від 12 липня 2014 року, оскільки саме з цієї дати у банку виникло право вимоги дострокового погашення заборгованості.

За таких обставин, ураховуючи що звернення позивача до суду з даним позовом відбулося 14 лютого 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у позові за спливом позовної давності.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даному випадку відповідач подав заяву про застосування позовної давності у районному суді (а.с.69), яка була задоволена.

Висновок районного суду щодо відсутності підстав вважати, що за умовами договору № б/н від 04.10.2011 було збільшено строк позовної давності, і тому судом застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки, відповідає обставинам справи та положенням ст. 259 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги у ці частині є неприйнятними, а тому відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Водночас, задовольняючи заяву відповідача про застосування позовної давності щодо вимог, пред'явлених 07 лютого 2018 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 27 лютого 2015 року по березень 2016 року (кінцевий термін дії картки № НОМЕР_2; а.с.98, 136) районний суд припустився помилки в обчисленні перебігу позовної давності для вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 20 412 грн. 87 коп., оскільки не врахував, що відсотки за користування кредитом сплачуються щомісячно за весь час користування кредитними коштами.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.11. &qu0p;Умов і правил надання банківських послуг&q? і; карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти, включно.

У даному випадку з наявних у справі письмових доказів убачається, що 19 жовтня 2012 року ОСОБА_4 згідно кредитного договору № б/н від 04.10.2011 була відкрита кредитна картка № НОМЕР_2, яка мала термін дії до останнього дня 03.2016 року (а.с.136).

Аргументи відповідача про те, що така картка із строком дії до 03/2016 йому не видавалась, є неприйнятними, оскільки спростовуються наявними у розпорядженні суду письмовими доказами. З виписки по картковому рахунку убачається, що, наприклад, 12 січня 2016 року відповідач користувався карткою для здійснення платіжних операцій та отримав бонус за покупку.

Отже останній день березня 2016 року є останнім днем користування кредитними коштами.

Водночас погашення отриманого кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами відповідно до п. п. 2.1.1.12.4., 2.1.1.12.5. &q?о ;Умов і правил надання банківських послуг&q?в ; є щомісячним за попередній місяць до 25 числа.

Відтак, ураховуючи відомості наявного у розпорядженні суду розрахунку заборгованості (а.с.6-8), при пред'явленні позову 07 лютого 2018 року у ПАТ КБ &quпо;ПриватБанк&q? 2; не сплив встановлений законом трирічний строк позовної давності до вимог по сплаті відсотків користування кредитними коштами за період з 27.02.2015 до 31.03.2016 (кінцевий термін дії картки № НОМЕР_2) у розмірі 20 412 грн. 87 коп.

Водночас правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків, нарахованих за період з 29 квітня 2016 року до 30 листопада 2017 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч.6 ст.13 Закону України &q?лу;Про судоустрій і статус суддів&qu&q;, ч.4 ст.263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

У даному випадку строк кредитування закінчився разом із закінченням строку дії картки 31 березня 2016 року.

Отже позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню на суму 20 412 грн. 87 коп. (25910,32 - 5497,45; а.с.7).

До вимог по сплаті заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 301 грн. 40 коп. позовна давність спливла, оскільки ця заборгованість мала статус простроченої ще станом на станом на 30 вересня 2014 року (а.с.7).

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 5 301 грн. 40 коп. відсутні.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ч.13 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ &q? У;ПриватБанк&q?ві; підлягає стягненню 4 405 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті за мінімальною ставкою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1762 + 2643; а.с.1, 143).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк &q?ар;ПриватБанк&q?о ; задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнутиз ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк &q? ;ПриватБанк&q?не; (, ІПН 21, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вул. Грушевського, 1д) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2011 року 20 412 (Двадцять тисяч чотириста дванадцять) грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 4 405 (Чотири тисячі чотириста п'ять) грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а всього: 24 817 (Двадцять чотири тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 87 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома