АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 566/115/17

Провадження № 22-ц/787/291/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.,

Секретар судового засідання : Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2017 року, ухваленого в складі судді Лободзінського А.С., повний текст якого складено 11 жовтня 2017 року, у справі №566/115/17,

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом ОСОБА_2 про встановлення батьківства її дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є біологічним батьком дитини, оскільки між ними

існували близькі стосунки у 2013 - 2014 роках. Вказує, що після народження дитини ОСОБА_2 мав намір зареєструвати з нею шлюб і сторони подавали відповідну заяву до органу реєстрації актів цивільного стану, висловлював намір визнати батьківство дитини, однак в подальшому від реєстрації шлюбу відмовився і заперечив факт батьківства дитини. Просить суд визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4, 2015 року народження, з тією метою, щоб дитина знала про свого батька та була пов'язана з ним відповідними сімейними правовідносинами.

В запереченні проти позову, ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на відсутність біологічної спорідненості між ним та дитиною ОСОБА_4, 2015 року народження, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Млинівський районний суд Рівненської області від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 640,00 грн., а також витрати по оплаті судової молекулярно-генетичної експертизи в сумі 7614,00 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю обставин, якими позивач обґрунтовує наявність біологічної спорідненості між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як батька й дитини, та відсутністю будь-яких доказів зі сторони відповідача на спростування факту батьківства дитини. Рішення суду ґрунтується на висновку молекулярно-генетичної експертизи № 10/568 від 17 липня 2017 року № 10/568, яким підтверджено батьківство відповідача, а будь-яких доказів необґрунтованості вказаного висновку матеріали справи не містять..

В апеляційній скарзі, поданій 26 грудня 2017 року до Апеляційного суду Рівненської області представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідач неодноразово просив відкласти судове засідання та про причини неявки повідомляв суд, однак судом такі клопотання враховано не було. Зазначає, що судом було обмежено право відповідача на заявлення клопотань про проведення додаткових експертиз, виклик експерта з приводу проведеної експертизи та дослідження письмових доказів по справі з підстав наявних у них розбіжностей. Зазначає, що висновок молекулярно-генетичної експертизи №10/568 від 17 липня 2017 року не є належним доказом по справі, оскільки він не перевірений судом та не підтверджений іншими доказами по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, однак надіслали клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому процесі та у зв'язку із відсутністю відповідача на території України.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

Враховуючи відсутність доказів поважності причин, через які учасник справи не може прибути в судове засідання, положення ст. ст. 371, 372 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належно повідомленого учасника справи.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що в 2013-2014 роках ОСОБА_1 підтримувала близькі стосунки з відповідачем, без укладання шлюбу, від яких у них народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведений зі слів матері в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України, по-батькові дитини зазначено ім'я відповідача.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 СК України.

У частині першій статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У разі відсутності такої заяви батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (частини перша та друга статті 128 СК України).

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) роз'яснено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Пунктом 8 Постанови роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом), згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом) для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 05 квітня 2017 року у справі була призначена судово-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_4.

З висновку експерта від 17 липня 2017 року № 10/568 вбачається, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено ймовірність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 99,99999 % (а.с. 105-112).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаний висновок є неналежним доказом по справі оскільки не перевірений судом першої інстанції, не знайшло свого підтвердження з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 7 травня 2009 року).

Вбачається, що висновок молекулярно-генетичної експертизи №10/568 від 17 липня 2017 року містить докладний опис проведеного експертом дослідження, належно мотивований та науково обґрунтований з поставлених запитань, виконаний кваліфікованим спеціалістом, який попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, відповідно до Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-ХІІ та Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за № 252/788. Вказаний висновок молекулярно-генетичної експертизи підтверджує біологічне батьківство ОСОБА_2 стосовно його дитини ОСОБА_1 Підстави вважати вищезазначений висновок судової експертизи необґрунтованим відсутні.

Крім того в матеріалах справи наявний Висновок про батьківство ТЗОВ «Медікал Геномікс» від 06 січня 2016 року, яким вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 складає 99,99 % (а.с. 28).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом обмежено право відповідача на подання клопотань про проведення додаткових експертиз, виклик експерта з приводу проведеної експертизи та дослідження письмових доказів по справі з підстав наявних у них розбіжностей, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачем чи його представником заявлялися будь-які заяв чи клопотань, в тому числі й клопотання про призначення додаткової експертизи, і вони не були вирішені судом.

Відповідач не надав будь-яких доказів того, що письмові докази по справі містять розбіжності, а тому такі посилання в апеляційній скарзі є безпідставними. Крім того, представник відповідача лише в загальному зазначив про такі розбіжності, однак конкретних даних про розбіжності в доказах не зазначив.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неврахування судом клопотань відповідача про відкладення судових засідань та порушення судом норм ч. 1 ст. 224 ЦПК України (2004 року), то колегія суддів вважає такі твердження представника відповідача необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином завчасно повідомлявся про час і дати розгляду справи судовими повістками, що підтверджується його особистим підписом на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 18, 41, 62, 115), а будь-яких клопотань про відкладення судових засідань відповідачем не подавалось і матеріали справи таких клопотань не містять.

Крім того, вбачається, що в судових засіданнях брав участь представник позивача, який наділений всіма процесуальними правами та обов'язками сторони по справі.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду обґрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення.

При вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 375, ст. 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2018 року.

Головуючий :

Судді: