Номер провадження: 22-ц/785/603/18
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 року м. Одеса

Справа № 521/16449/16-ц

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Плавича І.В. 02 листопада 2016 року о 10 годині 45 хвилин в м. Одеса,

встановила:

У вересні 2016 р. публічне акціонерне товариство акціонерний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.10.2008 р. (далі - Кредитний договір) у розмірі - 5 212,77 грн..

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що 03 жовтня 2008 року між Банком, з однієї сторони, та ОСОБА_5, з іншої сторони, був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надає позичальникові кредит у розмірі - 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а остання в свою чергу зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, ОСОБА_5 в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повернула та проценти не сплатила.

Виявлено, що позичальник ОСОБА_5 померла - ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з викладеним Банк просив стягнути суму заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором в загальному розмірі - 5 212,77 грн. зі спадкоємця померлої - ОСОБА_4.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2016. р. у задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості. Посилається на те, що рішення ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину, суд не з'ясував усіх обставин справи щодо відкриття спадщини, наявності спадкового майна, його вартості.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду залишити без змін. Посилалася на те, що спадкове майно відсутнє, вона із заявою про прийняття спадщини не зверталася, спадщину не прийняла.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, спадщину не прийняла. Реєстрація відповідачки за адресою спадкодавця не дозволяє встановити вартість спадкового майна (а. с. 48 - 50).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 1268, 1281 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 179, 212, 213 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наявних у справі анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг 03 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», з однієї сторони, та ОСОБА_5, з іншої сторони, був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позичальникові кредит у розмірі - 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 2,5% у місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник в свою чергу зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором (а. с. 8 - 14).

ОСОБА_5 умови договору не виконувала, кредит не повертала, проценти не сплачувала. Станом на 05.07.2016 р. виникла заборгованість у розмірі - 5 212,77 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 2 614,29 грн.; - заборгованість за відсотками - 2 598,48 грн. (а. с. 5 - 7).

Відповідно до наданих представником Банку витягу з єдиної клієнтської бази, довідок ОСОБА_5 отримала універсальну картку, строк дії якої - 12/11, валюта - UAH. Остання зміна кредитного ліміту до - 2 720,00 грн. відбулася - 21.08.2010 р..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №339191 від 13 травня 2013 року (а. с. 19).

Відповідно до листа П'ятої Одеської державної нотаріальної контори від 10.02.2016 р. (а. с. 28) із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена на підставі претензії Банку від 21.01.2016 р. (а. с. 26).

ОСОБА_4 на час смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована в одній квартирі з останньою (а. с. 44, 45), вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки матеріали справи не містять її заяви про відмову від спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

З позовом до суду Банк звернувся 26.09.2016 р. (а. с. 3).

Між сторонами по справі склалися спадкові правовідносини щодо пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця на знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, вищезазначених положень законодавства до уваги не взяв.

Оскільки встановлено, що кредит було видано строком - до кінця грудня 2011 року, з позовом до суду Банк звернувся - 26.09.2016 р., таким чином Банк пропустив передбачений ч. 3 ст. 1281 ЦК України строк, який є присічним.

За вказаних обставин у задоволенні позову Банку до ОСОБА_4 необхідно відмовити саме з підстав пропуску передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України строку.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину, суд не з'ясував усіх обставин справи щодо відкриття спадщини, наявності спадкового майна, його вартості, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з положень ст. 1281 ЦК України.

Таким чином, апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, тільки в частині зміни підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, чинного на час перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового обґрунтування відмови у задоволенні позову не прийняттям спадщини, неможливістю встановлення вартості спадкового майна, колегія суддів вважає, що вказані висновки щодо відмови в задоволенні позову необхідно змінити. Відмовити у позову необхідно у зв'язку пропуском Банком передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України строку.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова