ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 662/2248/17 Головуючий в І інстанції: Тимченко О.В.
Номер провадження: №22-ц/819/269/18 Доповідач: Майданік В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В. Орловської Н.В.

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2018 року, у складі судді Тимченко О.В., у справі за позовом Херсонського державного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Херсонського державного університету про визнання договору про навчання недійсним,

В С Т А Н О В И В :

15 листопада 2017 року Херсонський державний університет звернувся з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані освітні послуги у сумі 2363,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 31.08.2015р. між Херсонським державним університетом та ОСОБА_1 укладено договір про навчання, за умовами якого позивач зобов'язаний за рахунок коштів відповідача надати освітні послуги, на заочній формі, за ступенем вищої освіти "Бакалавр", за напрямом підготовки "Історія", видати документ про освіту державного зразка при умові успішного виконання відповідачем навчального плану, а відповідач повинен вносити оплату за навчання щомісячно у розмірі 596,30грн.

Херсонським державним університетом обов'язки щодо надання освітніх послуг виконувались у повному обсязі, однак оплату за навчання у період з березня по червень 2016 року ОСОБА_1 не проводила, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 2363,00грн.

У зв'язку з порушенням умов договору про навчання з 01.07.2016р. наказом №90-з від 01.07.2016р. ОСОБА_1 була відрахована з навчального закладу.

Оскільки дія договору про надання навчальних послуг припинена 01.07.2016р., відповідачем не виконані умови договору щодо внесення оплати за навчання, просив задовольнити позов.

В ході розгляду справи Університетом було змінено підставу позову, а саме вимога про застосування двосторонній реституції шляхом стягнення вартості фактично наданих послуг в розмірі 2363,00грн, у разі визнання недійсним правочину, заявлена у письмових поясненнях представника ХДУ, поданих на адресу суду першої інстанції 22.05.2018р (а.с.81-83).

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до Херсонського державного університету, в якому просила визнати недійсним договір про навчання від 31.08.2015 року, укладений між університетом та нею, мотивуючи свої вимоги тим, що зазначений договір укладений з порушенням вимог ст.ст.203, 216 ЦК України, оскільки в момент його вчинення сторонами не були дотриманні вимоги, які є необхідними для чинності правочину, зокрема набуття особою, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Оскільки на момент вчинення правочину 31.08.2015р. вона була неповнолітня та договір на навчання на платній основі уклала без згоди батьків, а тому укладений договір є недійсним.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2018 року суд вирішив:

--- відмовити у задоволенні первісного позову;

--- задовольнити зустрічний позов;

--- застосувати правило двосторонньої реституції; повернути сторони у первісний стан; стягнути з ОСОБА_1 на користь Херсонського державного університету 2363,00грн вартості наданої освітньої послуги;

--- стягнути з Херсонського державного університету на користь ОСОБА_1 судовий збір 640,00грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та виключити із його резолютивної частини речення про застосування правил двосторонньої реституції. Вважає, що суд неправильно застосував положення ч.1 ст.216 ЦК України щодо наслідків недійсності правочину, оскільки такі наслідки можуть бути застосовані судом у разі визнання правочину нікчемним. Оскільки Херсонський державний університет не заявляв вимоги про визнання правочину недійсним та застосування двосторонньої реституції, як наслідок недійсності, а тому суд не мав підстав для застосування наслідків недійсності правочину з власної ініціативи.

Отже, в частині визнання договору про навчання недійсним рішення суду не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Херсонського державного університету заперечує її доводи, просить залишити без змін постановлене у справі судове рішення.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" було постановлено ліквідувати Апеляційний суд Херсонської області та утворити Херсонський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні.

Однак, згідно з п.3 Розділу XІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що набрав чинності з 30.09.2016 року, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Також, відповідно до п.8 ст.1 Розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

03 жовтня 2018 року в газеті "Голос України" опубліковано повідомлення голови Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні, про початок роботи вказаного новоутвореного суду з 03 жовтня 2018 року.

Враховуючи наведене, від дня початку роботи Херсонського апеляційного суду останній діє як суд апеляційної інстанції, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

16 жовтня 2018 року цю справу автоматизовано було розподілено складу колегії суддів: головуючому судді (судді-доповідачу) - Майданіку В.В., суддям: Кутурлановій О.В., Орловській Н.В.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до Договору №574212 про навчання 31.08.2015р. між Херсонським державним університетом та ОСОБА_1 укладено договір про навчання, за умовами якого "Виконавець" Херсонський державний університет зобов'язаний за рахунок коштів "Замовника" ОСОБА_1 надати освітні послуги за заочною формою навчання, ступінь вищої освіти "бакалавр" за напрямком підготовки "історія".

За умовами розділу 4 договору загальна вартість освітньої послуги становить 23852,00грн, у тому числі по 5963,00грн за кожний навчальний рік. Оплата за навчання має вноситись замовником щомісяця - до 20 числа місяця, що передує звітному у розмірі 596,30грн (а.с.4-5).

Факт підписання зазначеного договору ОСОБА_1 не заперечений.

Згідно наданої Університетом довідки: наказом №129-з від 17.08.2015р. ОСОБА_1 зарахована студенткою першого курсу заочної форми навчання за кошти фізичних або юридичних осіб напряму підготовки "Історія"; відрахована зі складу студентів 1 курсу заочної форми навчання за порушення навчальної дисципліни та правил внутрішнього розпорядку з 01.07.2016р (наказ від 01.07.2016р №90-з) (а.с.6).

Відповідно до виписки по рахунках за 23.11.2015р., 11.12.2015р., 20.11.2015р., 10.12.2015р. на рахунок Університету проводились оплати за навчання ОСОБА_1 у розмірі по 600,00грн (а.с.26, 27, 29, 30).

За довідкою розрахунок №992 від 18.10.2017 року, наданою Університетом:

--- загальна сума, яку необхідно було сплатити з моменту вступу до університету: 5963,00грн;

--- сума щомісячного платежу - 596,30грн;

--- загальна сума, яку сплачено - 3600,00грн;

--- дата останнього платежу в сумі 600,00грн - 21.06.2016 року;

--- сума заборгованості помісячно: березень - 574,10грн; квітень - 596,30грн, травень - 596,30грн, червень - 596,30грн; всього - 2363,00грн (а.с.7).

За змістом ч.1 ст.626 та ч.1 ст.638 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з- усіх істотних умов договору.

Згідно ст.ст.30, 34 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки самогстій1но їх виконувати і нести відповідальність у разі їх невиконання. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла 18 років (повноліття).

Суд першої інстанції визнав встановленим, що станом на час підписання договору 31 серпня 2015р, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 не досягла повноліття, тоді їй виповнилося повних 17 років.

Крім того, з пояснень батьків ОСОБА_1 встановлено, що її батькам не було відомо про навчання дочки в університеті на платній основі. Університет не довів, чому на момент укладення оспорюваного договору він не витребував згоди батьків.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи у віці від 14 до 18 років встановлений ст.31 та ч.1 ст.32 ЦК України, а саме: така особа має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини, здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом (ст.31 ЦК); самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку) (ст.32 ЦК).

Інші правочини неповнолітня особа згідно ч.2 ст.32 цього Кодексу вчиняє за згодою батьків.

Згідно ч.2 ст.222 та ст.236 цього Кодексу: правочин вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи (ч.2 ст.222 ЦК); правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачались на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ст.236 ЦК).

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що у договорі № 574212 про навчання від 31.08.2015р. замовником освітніх послуг, наданих ХДУ є неповнолітня особа, особливості реалізації її прав на укладання такого договору передбачають згоду батьків, яка надана не була, дійшов висновку про недійсність оскаржуваного правочину з підстав недотримання вимог ст.ст.203 та 215 ЦК України в момент його укладання.

Рішення в частині визнання недійсним правочину жодним із сторін не оскаржене, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність застосування судом наслідків недійсності правочину із тих підстав, що відповідач не міг вимагати застосування реституції за договором, недійсність якого встановлена судом з підстав заявленого нею зустрічного позову.

Суд першої інстанції при застосуванні двосторонньої реституції шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ХДУ вартість наданих послуг в сумі 2363,00грн виходив із того, що при визнанні недійсним договору про надання освітніх послуг іншим шляхом не можна повернути сторони у первинний стан, виходив з того, що заборгованість за навчання з березня по червень 2016 року в сумі 2363,00грн нарахована правомірно, оскільки заочна форма навчання не дає можливості університету знати про припинення студентом навчання до дих пір поки він не з'явиться на сесію, а ОСОБА_1 не довела належними доказами про повідомлення нею університету про припинення нею навчання з березня 2016 року.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За змістом позовної заяви, поданої ХДУ та наданих до неї розрахунків, вбачається, що сума стягнення визначена позивачем у розмірі 2363,00грн, розрахованих за період надання освітніх послуг із березня по червень 2016р., як це було передбачено умовами договору від 31.08.2015р. про надання ОСОБА_1 освітніх послуг в майбутньому із вересня 2015р. по 2018-2019 навчальний рік.

Вимога про застосування двосторонній реституції шляхом стягнення вартості фактично наданих послуг в розмірі 2363,00грн, у разі визнання недійсним правочину, заявлена у письмових поясненнях представника ХДУ, поданих на адресу суду першої інстанції 22.05.2018р (а.с.81-83).

Суд визнав недійсним вказаний договір, недійсність якого згідно ст.236 ЦК України виникає з моменту його вчинення, тому права виконавця на отримання оплати за послуги які мали надаватись на майбутній навчальний рік у розмірі, встановленому таким договором у стягувача не виникає.

При цьому в ході розгляду справи суд не встановив фактів щодо фактичного одержання саме ОСОБА_1 послуг вартістю 2363,00грн.

А тому, на думку апеляційного суду, з підстав неотримання відповідних послуг та недоведення отримання саме ОСОБА_1 цих послуг у цій справі є необґрунтованою вимога університету про застосування двосторонньої реституції шляхом стягнення із ОСОБА_1 на його користь вказаних 2363,00грн.

Враховуючи викладене не можна визнати законним і обґрунтованим рішення суду у оскаржуваній частині, що згідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК Україниє підставою для його скасування в частині застосування правил двосторонньої реституції та стягнення з ОСОБА_1 на користь університету 2363,00грн вартості наданої освітньої послуги й ухвалення нового судового рішення поро відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь університету визначеної судом першої інстанції суми. Відповідно апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки в ній скаржник просила рішення змінити.

При ухваленні нового рішення у цій частині слід розподілити судові витрати, понесені ОСОБА_1 на оплату судового збору у розмірі пропорційному розміру задоволених апеляційним судом вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2)

При поданні апеляційної скарги скаржником сплачено 960,00грн судового збору (а.с.109). Вимогу у скарзі задоволено повністю.

Таким чином, з урахуванням задоволення апеляційної скарги, з університету на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати в сумі 960,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.30, 31, 32, 34, ч.1 ст.216, ст.ст.222, 236, 626, 638 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2018 року в частині застосування правил двосторонньої реституції скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні вимоги Херсонського державного університету про застосування двосторонньої реституції шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь Херсонського державного університету 2363,00грн.

Стягнути із Херсонського державного університету на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 960,00грн.

В решті рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2018 року в апеляційному порядку не переглядалось, як таке, що не оскаржене жодною із сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 15 листопада 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська