печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар Павленко В.О.,

справа № 757/32944/17-ц

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Уповноважений Верховної ради України з прав людини Лутковська Валерія Володимирівна

відповідач 2: Уповноважений Верховної ради України з прав людини Денисова Людмила Леонтіївна

відповідач 3: Державна казначейська служба України

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської Валерії Володимирівни, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Людмили Леонтіївни, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

представник відповідача Хмарук Ю.В.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В., Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Л.Л., Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої Уповноваженими Верховної Ради України з прав людини щодо невиконання рішення суду. Позовні вимоги, мотивовані тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року визнано протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В. щодо неприйняття рішення про призначення або про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області та зобов'язано Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні позивача на вказану посаду. Разом з тим, вказане рішення суду відповідачем Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не виконано. Таким чином, позивач вважає, що діями відповідача Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини завдано їй матеріальну шкоду в сумі 18 524 грн.00коп., яка складається з витрат на проходження медичного огляду для працевлаштування у розмірі 93 грн.43 коп., витрат на пересилку медичної довідки на адресу відповідача у розмірі 43 грн.00 коп. та упущеної вигоди за період з травня 2016 року по травень 2017 року у розмірі 18 384 грн.00 коп., оскільки останній рік позивач не мала можливості працевлаштуватися і отримувати дохід для забезпечення своєї життєдіяльності, у зв'язку з невиконанням відповідачем судового рішенням, яка на підставі ст. 22,23 ЦК України підлягає стягненню на її користь. Крім того, зазначає, що через бездіяльності відповідача Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вона відчувала приниження своєї гідності і не мала можливості забезпечувати свій дохід, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я і вона була вимушена звернутися до лікаря. Разом з тим, позивач не має можливості пройти стаціонарне лікування у зв'язку з відсутністю грошових коштів. Вказані обставини в сукупності завдають їй значних моральних, фізичних та душевних страждань, які позивач оцінює в 10 000 грн. 00 коп. та просить стягнути з відповідача Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на її користь.

Ухвалою суду від 13.06.2017 року (суддя Васильєва Н.П.) позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. (а.с.6).

Ухвалою суду від 30.06.2017 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв'язку не усуненням недоліків у встановлений судом строк. (а.с.9).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 13.06.2017 року повернуто скаржнику. (а.с.16).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.08.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2017 року залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. (а.с.43).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2017 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а.с.50).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2017 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2017 року скасовано та питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.61-62).

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ від 18.10.2017 року вказана справа розподілена для розгляду судді Батрин О.В. (а.с. 66).

Ухвалою суду від 20.10.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. (а.с.68).

Ухвалою від 09.02.2018 року справу прийнято суддею до розгляду та призначено на 22.03.2018 року ( а.с. 84).

12.03.2018 року учасникам справи направлено копія ухвали судді від 09.02.2018 року про відкриття провадження у справі. (а.с. 85).

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 09.02.2018 року та копія позовної заяви з додатками отримані представником відповідача (а.с. 85).

Повідомленням суду від 17.04.2018 року учасникам справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 87).

03.05.2018 року від представника відповідача Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - Хмарук Ю.В. надійшов відзив на позов з відповідними доказами (а.с. 88-105). У відзиві вказано, що на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лутковська В.В. листом від 25.05.2017 року проінформувала позивача ОСОБА_1 про відмову у призначенні її на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області через відсутність у позивача вищої освіти за напрямком підготовки «Право», наявність якої є спеціальною вимогою до осіб, які претендують на заняття такої посади. При цьому зауважила, що позивач і раніше інформувалась про прийняте рішення щодо її призначення, що підтверджується листами відповідача від 04.07.2016 року, 17.10.2016 року, 11.11.2016 року. Крім того, позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність завданих моральних страждань, не обґрунтовано розміру завданої моральної шкоди. Також не доведено причинний зв'язок між ніби то виниклою моральною шкодою і бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також будь-яка вина в діях останнього по відношенню до позивача. не надано доказів на підтвердження розміру компенсації та наявності підстав для її. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

15.05.2018 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив представника відповідача Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - Хмарук Ю.В. (а.с.107-109)., згідно з якою вказала, що відповідачем не надано суду заперечень, які ґрунтуються на законних і правових підставах та не надано доказів, які б звільняли його від обов'язку відшкодування шкоди заподіяної протизаконною бездіяльністю, визнаною судом. Крім того, надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Л.Л., Державної казначейської служби України, а також заява про збільшення вимог, відповідно до якої просила зобов'язати Державну казначейську службу України відшкодувати матеріальні збитки, причинені протиправною бездіяльністю Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини Лутковською В.В., Денисовою Л.Л., Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини позивачу ОСОБА_1 у розмірі 146 грн.00 коп., 68 765 грн. 00 коп. - втрачена вигода, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 1600 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі - 10 000 грн. 00 коп. перерахуванням коштів на особисту банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою суду від 18.05.2018 року залучено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В. про відшкодування шкоди в якості співвідповідачів Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисову Л.Л. та Державну казначейську службу України. Також суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (а.с.118).

25.05.2018 року учасникам справи направлено копія ухвали судді від 18.05.2018 року та повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження. (а.с. 119).

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі №805/11/17-а адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В. щодо неприйняття рішення про призначення або про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області та зобов'язано Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні позивача на вказану посаду. (а.с.74-79).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаного судового рішення листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В. від 25.05.2017 року позивача ОСОБА_1 проінформовано про відмову у призначенні її на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області через відсутність у позивача вищої освіти за напрямком підготовки «Право», наявність якої є спеціальною вимогою до осіб, які претендують на заняття такої посади. (а.с. 98).

Крім того, як встановлено судом, листами Секретаріату Верховної Ради України з прав людини від 04.07.2016 року та 11.11.2016 року на подані заяви позивача ОСОБА_1 було повідомлено, що рішення про її призначення на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області не приймалось. Також позивача повідомлено про відсутність правових підстав для прийняття рішення про призначення її на посаду державної служби у зв'язку з набуттям чинності 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» у редакції Закону від 10.12.2015 року №889-VII. (а.с.99-102).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З наведених вимог закону вбачається, що шкода, яка завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади та їх посадових осіб відшкодовується саме державою незалежно від вини цих органів.

Разом з тим, наявні у справі докази жодним чином не обґрунтовують завдання позивачу шкоди діями відповідачів, а також безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідачів та спричиненої шкоди.

З огляду на вказане, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди.

Крім того, суд бере до уваги, що позивач не могла без вищої освіти за напрямком підготовки «Право», наявність якої є спеціальною вимогою до осіб, які претендують на заняття такої посади, зайняти посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області.

При цьому, судове рішенні в адміністративній справі про визнання протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В. щодо неприйняття рішення про призначення або про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області та зобов'язання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні позивача на вказану посаду не могло вплинути на завдання майнової шкоди позивачу, оскільки у позивача, котра претендувала на зайняття посади, відсутня відповідна освіта.

Тому, порушення процедурних норм (щодо прийняття рішення) не могло завдати позивачу майнової шкоди.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на положення ст. 23 ЦК України як на правову підставу для відшкодування моральної шкоди.

Так, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

При цьому, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно з п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 р. №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факт її завдання, не обґрунтовано її розмір, протиправність дій відповідачів, причинний зв'язок між діями відповідачів та фактом завдання шкоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 16, 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 278-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської Валерії Володимирівни, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Людмили Леонтіївни, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1: 84333, АДРЕСА_1.

Відповідач 1: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лутковська В.В.: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2.

Відповідач 2: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Денисова Л.Л.: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2.

Відповідач 3: Державна казначейська служба України: 01602, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя О.В.Батрин