Справа №2-201/11
Провадження №8/463/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25.02.2011 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.02.2011 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 23.06.2008 року в розмірі 1 249 762,13 доларів США, що на день розгляду справи згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 9 912 738,28 грн. Вирішено питання судових витрат.

Повноважний представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами. Мотивує тим, що постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Львівської області від 02.07.2012р. ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальній справі та крім цього, у ході слідства слідчим встановлено, що ОСОБА_1 була введена в оману та була змушена передати в забезпечення кредитних угод власне нерухоме майно та виступати майновим поручителем за кредитно-грошовими зобовязаннями. Вказана обставина встановлена в ході розслідування кримінальної справи, але існувала на момент укладення правочинів, у звязку з чим рішення суду в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 просить скасувати. З приводу строку звернення до суду із зазначеною заявою зазначає, що 20.02.2018р. укладено договір з правником, від якого довідалась про наявність нововиявлених обставин.

Розглянувши заяву, оцінюючи наведені відповідачем доводи щодо строку звернення до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку, що слід відмовити в поновленні строку на подання такої заяви і як наслідок, залишити її без розгляду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12 липня 2001 р. у справі «ОСОБА_5 Ганс-Адам II проти Німеччині» (п. 45).

Виходячи зі змісту заяви відповідача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, така подана з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Незважаючи на відсутність відповідного посилання на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, можливість вважати вказану заяву такою, що подана з підстав, передбачених п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України виключається.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 424 ЦПК України, з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Зміст положень ч. ч. 2, 3 ст. 424 ЦПК України вказує на те, що визначені у них строки є присічними та не можуть бути поновлені.

Як вбачається з копії виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 25.02.2011р., таке рішення набрало законної сили 09.03.2011р.

Натомість, представник відповідача звернувся до суду з заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами лише 23.02.2018р., тобто по спливу майже семи років з дня набрання ним законної сили.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata («вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обовязковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

Вказане свідчить про те, що пропуск трьохрічного строку для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставини виключає можливість його поновлення, оскільки таке поновлення в тому числі суперечитиме принципу юридичної визначеності.

Відповідно до змісту ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у звязку з відмовою в поновленні строку для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, таку заяву належить залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в поновленні строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25.02.2011 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25.02.2011 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.