РІШЕННЯ

Іменем України

21.02.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого- судді Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення недонарахованої заробітної плати в розмірі 20251, 87 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення недонарахованої заробітної плати в розмірі 20251, 87 грн..

Позовні вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача на посаді водія тролейбуса. Відповідно до вимог Генеральної Угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями на 2008-2009 роки, Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2007-2009 роки, яка діяла до укладення Галузевої Угоди на 2010 - 2012 роки, а саме до 12 жовтня 2010р. розмір погодинної оплати водія тролейбуса становив: мінімальна зарплата * 1,2 (відповідно до п. 3.1.3 Галузевої Угоди) * 1,85 (відповідно до додатку №2 Галузевої Угоди). Таким чином відповідно до ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року № 1646-VI встановлено такі розміри мінімальної зарплати: з 1 січня 2010 року 869 гривень, з 1 квітня 2010 року 884 гривні, з 1 липня 2010 року 888 гривень, з 1 жовтня 2010 року 907 гривень, з 1 грудня 2010 року 922 гривні.

Покликаючись на Галузеву угоду між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2007-2009 роки та Генеральну Угоду між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями на 2008-2009 роки позивач стверджує, що відтермінування на період подолання фінансових труднощів, але не більш як шість місяців підприємством можуть застосовуватись норми оплати праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональними угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці цими угодами не передбачалося.

Не передбачалося відтермінування застосування мінімальної зарплати і наказами директора ЛКП «Львівелектротранс» № 265 від 27 жовтня 2009р., № 290 від 30 листопада 2009р., № 325 від 31 грудня 2009р. В наказі від 31 грудня 2009р. № 325 передбачалось введення нових тарифних ставок працівникам з 01 березня 2010р., що не було виконано, як це видно з наданих розрахункових листків адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс».

Всупереч вище перерахованих угод та Закону України „Про державний бюджет на 2009р., адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата проводилась без дотримання вимог ст.97 КЗпП України, Галузевої Угоди на 2007 - 2009 роки, яка діяла до укладення Галузевої Угоди на 2010 - 2012 роки, а саме до 12 жовтня 2010р., Галузевої Угоди на 2010 - 2012 роки та Колективної Угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2005 2006 роки, яка діяла з 29.06.2005р. до 25.08.2011р. а була складена на основі чинного законодавства та Галузевої Угоди.

13.09.2010 року директором ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 був виданий наказ «Про відтермінування застосування норм оплати праці» № 188 - а, яким на період подолання фінансових труднощів відтерміновувалось введення розрахунку норм оплати праці від мінімальної заробітної плати 888 грн. до 01.01.2011р. та від 907 грн. до 01.04.2011р.

Просить суд стягнути недонараховану заробітну плату, яка відповідно до поданих рохрахунків тсановить 20251, 87 грн.

В чергове судове засідання позивач та його представник не прибули, заяви про слухання за їх відсутності суду не надали. Разом з тим, суд відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності із прийняттям рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши заяву представника відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю такого.

Судом встановлено, що позивач працював у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса. На підприємстві для водіїв тролейбусів встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 ст.96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Статтею 97 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Згідно ст.16 Закону України «Про оплату праці», на підприємствах і організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до ст.15 цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст. 3,5,9 Закону України «Про колективні договори і угоди» сторонами угоди на галузевому рівні є власники, об'єднання власників або уповноважені ними органи і профспілки чи об'єднання профспілок або інших представницьких організацій трудящих, які мають відповідні повноваження, достатні для ведення переговорів, укладення угоди та реалізації її норм на більшості підприємств, що входять у сферу їх дії. Умови угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Разом з тим, ЛКП «Львівелектротранс», являючись комунальним підприємством не відноситься до суб'єктів господарювання державної форми власності і не входить до сфери управління Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, що є однією із сторін, яка уклала Галузеву угоду на 2007-2009 рр., відтак умови даної угоди для відповідача не є обов'язковими і на нього не поширюються, оскільки власник ЛКП «Львівелектртранс» - територіальна громада міста Львова в особі уповноваженого органу Львівської міської ради участі у веденні переговорів щодо укладення вказаної Галузевої угоди не брала та її не підписувала.

Окрім того, позивач та його представник в судове засідання не прибули, не представили інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відтак, судом не встановлено законних підстав для донарахування заробітної плати позивачу, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 12, 81, 258,259, 263-265, 352, 354, ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення недонарахованої заробітної плати в розмірі 20251, 87 грн., відмовити за безпідставністю таких.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд, що ухвалив рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. Кузь