22.02.2018 637/1243/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2018 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н.

за участю секретаря - Сергієнко В.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Харківської області, третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час смерті та визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ :

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого 24 березня 2015 року.

У судовому засіданні позивач, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 жовтня 1994 року вона одружилась з ОСОБА_2 і разом вони проживали до 2005 року, в с.Троїцьке Шевченківського району Харківської області, в будинку батька чоловіка. Від шлюбу вони мають сина. Після смерті батько чоловіка ,будинок був проданий, а чоловік знявся з реєстраційного обліку. В подальшому вони переїхали до м. Харкова, де стали проживати в її квартирі №6 , розташованої по вул. Кузнєчна .Чоловік відмовився реєструватися за вищевказаним місцем мешкання, так як мав бажання придбати будинок у селі , але через свій спосіб життя цього не зробив. 24 березня 2015 року ОСОБА_2 помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6.87 га, яка розташована на території Шевченківської селищної ради Харківської області, належна померлому на підставі державного акту на право приватної власності на земелю. Враховуючи, що позивач на час смерті померлого мешкала з ним, піклувалась про нього вважала, що вона є такою, що спадщину отримала. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини вона отримала відмову та їй було запропоновано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем.

За таких обставин, також з підстав того, що вона є спадкоємицею першої черги, вимушена звернутися до суду за захистом свого не визнаного права та просить суд, встановити факт постійного проживання з чоловіком на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 24 березня 2015 року.

В судове засідання представник Шевченківської селищної ради Харківської області та третя особа: представник Шевченківської державної нотаріальної контори Шевченківського району Харківсьокї області не зявилися, надавши до суду письмові заяви з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечують.

Суд заслухавши пояснення позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини.

З свідоцтва (серія І-ВЛ № 277156, виданого Шевченківським райвідділом РАГС Харківської області від 29 жовтня 1994 року) вбачається, що позивач 29 жовтня 1994 року одружилася та набула прізвища ОСОБА_1.

Державний акт на земельну ділянку (серії ІІІ-ХР № 040695 виданого 6 жовтня 2001 року) площею 6.87 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської селищної ради Харківської області, засвідчує право приватної власності ОСОБА_2, на вищевказану земельну ділянку.

Постановою про закриття кримінального провадження Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 30 бререзня 2015 року, лікарським свідоцтвом про смерть від 2 листопада 2016 року, довідкою про причину смерті від 25 березня 2015 року засвідчено, що ОСОБА_2 на день смерті 24 березня 2015 року, фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1, разом зі своєю дружиною ОСОБА_1

Свідоцтво про смерть ( серія І-ВЛ № 491467, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського МУЮ 25 березня 2015 року), засвідчує факт смерті ОСОБА_2, 24 березня 2015 року, який мешкав в АДРЕСА_2.

Згідно листа від 06 грудня 2016 року № 441/02-14 Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що позивачу відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, в зв'язку з тим, що спадкоємиця не була зареєстрована разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також пропустила встановлений строк для прийняття спадщини у 6 місяців з часу відкриття спадщини, що передбачено ст.1270 ЦК України, для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду.

З листа № 11/01-16 та витягів зі спадкового реєстру наданих приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області від 12 січня 2018 року вбачається, що заповіти від імені ОСОБА_2 посвідчені не були, спадкові справи після смерті ОСОБА_2, померлого 24 березня 2015 року не заводилися, відповідні свідоцтва нікому не видавалися.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснили, що вони є друзями ОСОБА_6 сина померлого ,бували у нього вдома. Родина складалась з мати , батька ОСОБА_2 та старшого брата від першого шлюбу ОСОБА_7, . Родина мешкала на АДРЕСА_3 . Після смерті ОСОБА_2 похованням займалась його родина .

ОСОБА_7,зазначив ,що померлий є його вітчимом , вони мешкали в с. Троїцькому , а після продажу будинку переїхали до міста. Вітчим реєструватися не хотів так як мав бажання придбати будинок у селі, але через зловживання спритними напоями покупку відкладав доки не помер, через злоякісне захворювання. Допитаний ОСОБА_6 який є сином померлого зазначив ,що батько мешкав разом з матірю та ним АДРЕСА_4, разом з ними мешкає старший брат. Батько помер в 2015 році на спадщину він не претендує та відмовляється на користь матері.

Відповідо до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Враховуючи дослідженні докази, також те, що встановлення зазначеного факту, має для позивача юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства вона може мати право власності на земельну ділянку, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити її вказаних прав суд вважає, що вимога, щодо визнання факту спільного проживання позивачем зі спадкодавцем є доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно положень ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України , передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду.

Зі змісту ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про відмову від спадщини.

Як зазначалось вище та підтверджується показаннями свідків, належними та допустимими доказами ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6 місяців не подавала.

З правової позиції викладеної у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, визнання за нею права власності не порушають нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 268, 293, 315, 316, 319, ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1218, 1220, 1258, 1225, 1261, 1268 Цивільного Кодексу України, ст. 41 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Харківської області, третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час смерті та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2, померлим 24 березня 2015 року, за адресою : АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 6.87 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської селищної ради Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю (серії ІІІ-ХР № 040695), виданого 6 жовтня 2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 24 березня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

СУДДЯ