Провадження № 2/761/2344/2018
29 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Рибака М.А.,
за участю секретаря Малашевського О.В.,
У вересні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім'ї, виданої 30 серпня 2017 року №02/10/06/1570 Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» у даній квартирі проживають ОСОБА_1, мати позивача ОСОБА_3Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач по справі, її колишній чоловік зареєстрований у вказаній квартирі з 26 грудня 2013 року, однак з липня 2014 року і по теперішній час фактично не проживає за вказаною адресою. Оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.
Вказана квартира належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 8-9).
Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано три особи - позивач ОСОБА_1, мати позивача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2, що підтверджується Довідкою форми №3 про місце проживання та склад сім'ї від 30.08.2017 року (а.с. 16).
Відповідач ОСОБА_2 з травня 2014 року у даній квартирі не проживає, не несе витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідач добровільно залишив місце свого проживання, у зв'язку з чим втратив право користування нею.
Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.
Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача, Актами від 27.05.2016 року, 22.02.2017 року, 17.05.2017 року та 18.08.2017 року про не проживання за вищевказаною адресою ОСОБА_2, складеними мешканцями житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 12, 13, 14, 15).
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться.
Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача - ОСОБА_2 в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача
Керуючись ст. ст. 4, 76-83, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В Р І Ш Е Н Н Я :
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2018 року.