Справа № 369/8665/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/212/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 19.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Матвієнко Ю.О. , Суханової Є.М.

Секретар Шуляк Д.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « АЛЬФА -БАНК» , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв Владимир Адольфович , Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким , що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 08 травня 2007 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Кредитний договір № 800000251 .Відповідно до умов договору відповідачем надано ОСОБА_4 кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 96 000 (дев'яносто шість тисяч) доларів США, під 12,75% відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення не пізніше 08 травня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань Позивача за Кредитним договором, № 800000251 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Федотовою О.В.. Згідно договору іпотеки ОСОБА_2 передано в іпотеку об'єкт нерухомості :

- земельна ділянка загальною площею 0,2489 га, розташована за адресою:

АДРЕСА_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку.

У грудні 2016 року позивач дізнався, що 26 червня 2014 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 43960385 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Матвеєва В.А. № 1437 від 23 червня 2014 року про звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Відповідача за Кредитним договором № 800000251 в розмірі 1 033 600,16 грн , з яких:

-заборгованість за кредитом - 1 006 834,08 гри;

-заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23 016,08 грн.; Плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 3 750 грн.

Позивач звернувся до Незалежної Акредитованої Експертної Групи ТОВ «МІГ» для виготовлення та аналізу зазначеної у виконавчому написі односторонньої нарахованої заборгованості ПАТ «Альфа-Банк» за Кредитним договором № 800000251 від 08 травня 2007 року, а сааме : у виконавчому напису Приватного нотаріуса № 1437 від 23 червня 2014 року про звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Відповідача за Кредитним договором фігурує загальна сума: 1 033 600,16 грн (один мільйон тридцять три тисячі шістсот грн. 16 коп) , що значно відрізняється від розрахунку та аналізу НАЕГ ТОВ «МІГ».

Загальна сума заборгованості Позивача відповідно до розрахунку заборгованості НАЕГ ТОВ «МІГ» станом на 01 серпня 2017 року становить - 705 164 ,10 грн (сімсот п'ять тисяч сто шістдесят чотири грн. 10 коп.), з яких: заборгованість за кредитом - 694 765,50 грн.;

заборгованість за відсотками за користування кредитом - 10 398,60 грн.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 43960385, матеріалами нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 1437 від 23 червня 2014 року , ОСОБА_2 вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірно відрито провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на Предмет іпотеки, належного Позивачу на праві власності.

Відповідно до п. п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій) та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено в оскаржуваному виконавчому написі, цей напис вчинено відповідно пункту 1, а не пункту 1-1 Переліку документів, що є порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення тобто (платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними.

Розрахунок боргу здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону.

Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача.

Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими «Переліком» документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

На підставі документів, наданих банком нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог Відповідача до Позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону.

Позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1437, вчинений приватним нотаріусом Матвеєвим В. А. від 23 червня 2014 року , щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку загальною площею 0,2489 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 31 жовтня 2017 року в задоволенні позову від мовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення , яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги його доводи викладені в позовній заяві , не дав їй належну оцінку .

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно у січні 2018 року повідомлені про день та час розгляду справи на 19 лютого 2018 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави ,вважати причини неявки представника банку , нотаріуса та представника ДВС до суду поважними , відсутні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Укпраїни з розгляду цивільних і кримінальних спнрав «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат").

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції, 08 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк»( надалі ПАТ « Альфа - Банк» ) укладено Кредитний договір № 800000251, відповідно до якого Відповідачем надано Позивачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 96 000 (дев'яносто шість тисяч) доларів США, під 12,75% відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення не пізніше 08 травня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором, № 800000251, укладено Договір іпотеки . Згідно умов договору ОСОБА_2 передано в іпотеку об'єкт нерухомості - земельну ділянку загальною площею 0,2489 га, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку.( а.с. 75-78).

Згідно п. 6.2. Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А. 23 червня 2014 року вчинено виконавчий напис, згідно якого запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, що належить на праві власності ОСОБА_2 ( а.с., 12-13, 79) .

За рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки загальною площею 0,2489 га кадастровий номер НОМЕР_1 запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «АЛЬФА-БАНК» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/ неналежного виконання боржником ОСОБА_2 умов Кредитного договору за період з 08 квітня 2014 року по 08 травня 2014 року, а саме:

- заборгованість за кредитом - 1 006 834,08 грн;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23 016,08 грн., та суми плати, що здійснена ПАТ «АЛЬФА-БАНК» за вчинення виконавчого напису - 3 750 грн.. що разом становить суму загальної заборгованості станом на 08 травня 2014 року у розмірі 1 033 600,16 грн.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 26 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43960385 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Матвеєва В.А. № 1437 від 23 червня 2014 року про звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Відповідача за Кредитним договором № 800000251 в розмірі 1 033 600,16 грн , з яких:

--заборгованість за кредитом - 1 006 834,08 гри;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23 016,08 грн.;

Плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 3 750 грн.( а.с. 11)

Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно аналізу вищенаведених норм вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

При цьому, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», рішення від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії»,

рішення від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії»,

рішення від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України»,

рішення від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії»,

рішення від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії»,

рішення від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду України ( постанова від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15) визначено що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З документів , надісланих нотаріусом Матвеєвим В.А.( а.с. 52-85) , судом першої інстанції встановлено , що виконавчий напис від 23 червня 2014 року був вчинений на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк» від 23 червня 2014 року ,

розрахунку заборгованості ПАТ «Альфа-Банк» 08 травня 2014 року ;

виписки по особовим рахункам ОСОБА_2 з 08 травня 2007 року по 08 травня 2014 року,

Кредитного договору № 800000251 від 08 травня 2007 року;

Договору про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 800000251 від 08 травня 2007 року;

Розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг додаток № 1 до Кредитного договору № 800000251 від 08 травня 2014 року;

Вимоги про усунення порушень, що направлялась ПАТ «Альфа-Банк» на адресу ОСОБА_2 від 20 травня .2014 року ;

реєстру рекомендованих відправлень та чеку про надання послуг поштового зв'язку;

Іпотечного договору від 08 травня 2007 року:

Договору про внесення змін і доповнень № 1 до іпотечного Договору № 800000251-И;

Договору про внесення змін і доповнень № 2 до Іпотечного договору; довіреність на представника ПАТ «Альфа-Банк».

Тобто нотаріус здійснив виконавчий напис на підставі документів визначених переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Відповідно до ст.ст 34,36,87,88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови ,що наявність заборгованості боржника перед стягувачем підтверджується документами , передбаченими ,затвердженим постановою КМ України від 29 червня 1999 року № 1172 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку за виконавчими написами нотаріуса, , і що з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років . Відповідно до зазначеного Переліку , стягувачем було надано документи , що підтверджують безспірність заборгованості .

Закон не передбачає покладення на нотаріуса обов»язку по перевірці наявності безспірної заборгованості боржника перед стягувачем шляхом дослідження інших документів , не передбачених переліком.

Судом вірно встановлено , що позивачем не надано суду доказів того, що станом на момент вчинення виконавчого напису 23 червня 2014 року, ним оспорювалась сума кредитної заборгованості. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідача стосовно неправильності обрахування суми заборгованості надано не було. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги .

Наданий позивачем розрахунок нарахованої заборгованості здійснений незалежною акредитованою експертною групою ТОВ «МІГ», суд вірно не прийняв як належний та допустимий доказ по справі, оскільки відповідний розрахунок не містить ознак, що даний висновок складений спеціалістом або експертом у галузі фінансів.

Клопотань щодо призначення по справі судово-економічної експертизи позивач ні в суді першої інстанції , ні в апеляційніі скарзі не ставив.

Отже, суд першої інстанції , оцінивши докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України( що діляа на час постановлення судового рішення) . При цьому суд створив всі умови для змагальності сторін, в тому числі роз'яснював права сторонам їх права та обов'язку доведення тих обставин на які вони посилались на підтвердження своїх вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 28 лютого 2018 року .

Головуючий Судді