Єдиний унікальний номер 229/2976/17 Номер провадження 22-ц/775/402/2018
Головуючий у 1 інстанції: Рагозіна С.О. Єдиний унікальний номер 229/2976/17
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/402/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 229/2976/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_1, приватного підприємства «Ясинуватський хлібозавод» про визнання договору оренди недійсним, визнання права оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року (суддя Рагозіна С.О.)

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 січня 2007 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір оренди належної останньому земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області з кадастровим номером НОМЕР_1. Зазначений договір було зареєстрований в Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 16 жовтня 2007 року за № 04.07.170.00108. Договір укладено на 10 років, тобто до 16 жовтня 2017 року.

03 травня 2017 року завдяки отриманій інформації від державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру позивачу стало відомо, що вищевказана земельна ділянка одночасно перебуває в оренді і у приватного підприємства «Ясинуватський хлібозавод». Державна реєстрація права - 17 жовтня 2016 року, номер запису про право - 16944417.

Таким чином склалася ситуація коли на одну й ту ж земельну ділянку одночасно укладено два договори оренди - з позивачем та приватним підприємством «Ясинуватський хлібозавод», при чому другий договір оренди з ПП «Ясинуватський хлібзавод» укладений під час дії першого договору оренди, укладеного 01 січня 2007 року з позивачем. Будь - які підстави вважати припиненим договір оренди, укладений з позивачем, відсутні, також власник земельної ділянки ОСОБА_1 не звертався до позивача з приводу припинення укладеного між ними договору оренди.

Укладаючи оскаржуваний договір ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовився від своїх обов'язків, прийнятих при укладенні договору з позивачем, а також порушив переважне право позивача на укладання договору оренди землі на новий строк, адже земельна ділянка була передана позивачу за договором оренди на строк до 16.10.2017 року, а умовами оскаржуваного договору строк оренди встановлено до 2036 року.

28.09.2016 року позивачем була отримана заява від ОСОБА_1 щодо відмови від подовження договору оренди земельної ділянки на новий строк, що ще раз підтверджує його намір порушити його переважне право на подовження договору оренди на новий строк.

21.06.2017 року було здійснено повідомлення ОСОБА_1 про намір укладання договору оренди землі на новий строк, 22.06.2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримав вказане повідомлення та зазначив у ньому про відмову від укладання договору на новий строк по закінченні дії діючого договору.

Тому позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,92 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, що був укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод», зареєстрований Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області 17 жовтня 2016 року. Визнати за ТОВ "Бета-Агро-Інвест" право оренди вказаної земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 з 17 жовтня 2017 року на наступних умовах: строк оренди: 20 (двадцять) років; орендна плата в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 6504,46 грн., орендна плата вноситься у такі строки - з 1 листопада по 31 грудня кожного року, починаючи з моменту державної реєстрації права оренди; розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається; земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення; всі інші істотні умови права оренди визначити на умовах, які були передбачені умовами договору оренди земельної ділянки, що був укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» та зареєстрований Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області 17 жовтня 2016 року.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вважає помилковим висновок суду про неможливість визнання недійсним спірного договору оренди між відповідачами, оскільки він розірваний сторонами, що його уклали, тому відсутній предмет спору. Цей висновок суду не відповідає вимогам статей 203 та 215 ч.1 ЦК України, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку на протязі більше ніж 1 року з 17.10.2016 року суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», крім того, зміст правочину суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам, тобто наявні всі підстави для визнання спірного договору недійсним. Інститут недійсності має на меті повне скасування правочину, саме як юридичного факту, а його застосування має приводити до відновлення стану, який існував до укладення правочину, який суперечить законодавству. Цивільний Кодекс України, імперативно зазначаючи у частині першій статті 236 положення, згідно з яким нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, не містить виключень з даного припису. У даній справі предметом спору є саме недійсність договору на момент його укладення, тобто його невідповідність умовам чинного законодавства, а наслідком такої невідповідності є лише прийняття судового рішення про визнання спірного договору недійсним з моменту його укладення, тобто його анулювання як юридичного факту, який є наслідком виникнення зобов'язань у 2016 році між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібзавод», чим було порушене право позивача, як орендаря. У 2017 році відбулось припинення договору через його розірвання сторонами, з підстав, не пов'язаних із його недійсністю, а тому припинилися зобов'язання за даним договором та наступили наслідки вчинення у 2016 році недійсного правочину, що суттєво обмежує інтереси позивача, оскільки у майбутньому він, можливо, буде мати намір скористатися правами, встановленими ст. 216 ЦК України щодо стягнення збитків, у тому числі моральної шкоди, якої він зазнав у зв'язку із протиправними діями відповідачів. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання права оренди, судом не враховано, що підприємством позивача витримані усі умови щодо реалізації переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), передбачені частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди, до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, орендодавець протягом місяця не повідомив орендареві про наявність заперечень та своє рішення. Суд помилково прийшов до висновку про те, що законодавство передбачає можливість поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а позивач просив визнати право оренди на зовсім інших умовах, які були вказані в іншому договорі оренди. Цей висновок суду невірний, бо на тих самих умовах і на той самий строк договір поновлюється за вимогами ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у той час як позивач просив застосувати ч.1 ст. 33 вказаного закону, згідно якої договір може укладатись на нових умовах. У спірному договорі ОСОБА_1 висловив своє волевиявлення щодо розпорядження власною земельною ділянкою, дав згоду на передачу її в подальшу оренду та висловив істотні умови договору, які його задовольняють, тому позивач просить укласти новий договір з ним шляхом реалізації його переважного права на тих самих умовах, які викладені у спірному договорі. 17.10.2016 року відповідач знову висловив волевиявлення у виді небажання подовжувати з ними договір оренди. Тобто, право оренди позивача порушується саме існуванням даної відмови під час існування спірного договору між відповідачами. Суд вказав у рішенні про те, що позивач начебто не надав доказів того, що ОСОБА_1 отримав повідомлення про намір укласти договір на новий строк. Але до матеріалів справи було долучено копію повідомлення з відміткою представника ОСОБА_1 про отримання. Суд не взяв до уваги копію повідомлення, оскільки воно не підтверджене доказами та не зазначено прізвище представника у написі про отримання. Отже суд висловив сумніви щодо справжності підпису ОСОБА_2, який отримав документ - повідомлення. Тому до апеляційної скарги позивачем додано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та витяг з Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджує наявність довіреності, виданої ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2, та відповідно, наявність у ОСОБА_2 повноважень на отримання такого роду документів від імені ОСОБА_1.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу разом із доказами направлення його копії 06.03.2018 року позивачу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. У відзиві відповідач вказує, що апеляційна скарга не містить підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, за якими могло б бути скасоване судове рішення та ухвалено нове. Договір, укладений 14.10.2016 року з ПП «Ясинуватський хлібозавод» був розірваний за згодою сторін ще 03.07.2017 року, відомості про припинення права оренди ПП «Ясинуватський хлібозавод» були внесені до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання договору недійсним через відсутність предмету спору. Наявність договору оренди землі, укладеного ним з ПП «Ясинуватський хлібозавод» 14.10.2016 року та розірваного 03.07.2017 року жодним чином не перешкоджала позивачеві користуватись земельною ділянкою відповідно до умов договору оренди землі, укладеного із ним, він безперешкодно користувався та продовжує користуватись земельною ділянкою. Повідомлення від 17.10.2017 року про небажання продовжувати з позивачем договір оренди землі, термін якого закінчився 16.10.2017 року не було предметом дослідження в суді першої інстанції, крім того, він виклав у ньому обставини, не пов'язані з реалізацією позивачем можливого переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди на новий термін. Він лише повідомив позивача про його небажання продовжувати договір оренди землі з тієї причини, що не має наміру далі взагалі здавати кому - небудь в оренду свою ділянку землі. Позивач не має і не може мати переважного права оренди земельної ділянки, оскільки він не має наміру здавати її в оренду. Не відповідає дійсності посилання позивача на те, що Мазін, будучи його представником, отримав повідомлення позивача про намір укладання договору на новий термін. У справі немає жодного доказу, що свідчить про це. У копії повідомлення, наданого позивачем, взагалі не вказано, ким воно отримане. Він не отримував такого повідомлення, як і проекту додаткової угоди, на підтвердження існування якої також не надано доказів, копія такого документу навіть не долучалась до справи.

Відповідачем ПП «Ясинуватський хлібозавод» подано відзив на апеляційну скаргу разом із доказами направлення його копії 06.03.2018 року позивачу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги. Зокрема, відповідач зазначає, що договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_1 14.10.2016 року був розірваний за згодою сторін ще 03.07.2017 року, до звернення позивача до суду з даним позовом, тому задоволення позовних вимог про визнання його недійсним неможливе за відсутністю предмету спору та твердження позивача про розірвання договору з метою уникнення відповідальності за неправомірні дії є хибними звинуваченнями. Посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що укладенням договору оренди земельної ділянки від 14.10.2016 року позивачеві могли бути заподіяні збитки безпідставні, оскільки укладення цього договору, розірваного 03.07.16 року жодним чином не перешкоджало позивачеві користуватись земельною ділянкою, що підтвердили його представники в судовому засіданні.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, від позивача та відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги, у іншій частині рішення слід залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,92 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено копією Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.11).

01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Бета-Агро-Інвест" був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на десять років. Договір був зареєстрований у Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 16 жовтня 2007 року за № 04.07.170.00108 (а.с.13-15).

Відповідно до пункту 37 договору оренди від 01 січня 2007 року дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї сторони внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пункт 39 договору оренди від 01 січня 2007 року встановлює, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Згідно з пунктом 8 цього договору після закінчення строку його дії орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію договору.

Вказаний договір зареєстрований у Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Дерджавному реєстрі земель вчинено запис від 16 жовтня 2007 року за № 04.07.170.00108 (а.с.15).

Тобто, договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та ОСОБА_1 був зареєстрований 16 жовтня 2007 року відповідно до вимог законодавства, що діяло на той час, а тому він був чинним з моменту його державної реєстрації та строк його дії 10 років до 16 жовтня 2017 року.

14.10.2016 року ОСОБА_1 уклав договір оренди цієї ж земельної ділянки з ПП «Ясинуватський хлібозавод», 17.10.2016 року право оренди ПП «Ясинуватський хлібозавод» зареєстроване в Державному реєстрі прав, номер запису 16947417, строк дії договору оренди 20 років, починаючи з дати його реєстрації. 03 липня 2017 року ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 14 жовтня 2016 року (а. с. 12,16-25,53).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» суд виходив із того, що відсутній предмет спору, оскільки вказаний договір, що був укладений 14.10.2016 року та зареєстрований 17.10.2016 року, достроково розірваний за угодою сторін 03.07.2017 року.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає вимогам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються правовідносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 вищевказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частино 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотримання умов договору оренди землі.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Аналогічні положення містить частина 2 ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 1 липня 2004 року з наступними змінами (далі Закон № 1952-IV ) визначає, що державній реєстрації прав підлягають в тому числі право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно ч. 5 ст. 12 цього Закону відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Пунктом 1 частини 3 ст. 10 вказаного Закону визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. До такого висновку дійшов Верховний суд України у своїх постановах від 30 березня 2016 року у справі №21-1434а15 та від 15 листопада 2016 року у справі № 21-3030а16.

У даній справі встановлено, що договір оренди земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_1 укладений на 10 років, зареєстрований 16 жовтня 2007 року, тобто діяв до 16 жовтня 2017 року, а договір оренди цієї ж земельної ділянки між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» укладений 14 жовтня 2016 року та зареєстрований 17 жовтня 2016 року, тобто в період з 17 жовтня 2016 року були зареєстровані два права оренди однієї і тієї ж земельної ділянки.

Таким чином, договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» суперечить вимогам Закону № 1952-IV, тому позовні вимоги позивача про визнання вказаного договору недійсним на підставі ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновок суду про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги через відсутність предмету спору, а саме у зв'язку із тим, що відповідачі розірвали договір оренди неправильний.

Згідно з копією Угоди від 03 липня 2017 року про дострокове розірвання договору оренди землі без номера від 14 жовтня 2016 року, орендар ПП «Ясинуватський хлібозавод» та орендодавець ОСОБА_1 домовились достроково розірвати договір оренди землі без номера від 14 жовтня 2016 року та з моменту набуття чинності цієї угоди, сторони втрачають права вимоги за договором оренди (а.с.53).

Законодавство пов'язує момент набуття права користування нерухомим майном з державною реєстрацією цього права. Таким чином і припинення цього права також повинно бути зареєстровано в аналогічному порядку з метою усунення негативних наслідків реєстрації декількох прав на один об'єкт.

Докази реєстрації припинення права оренди ПП «Ясинуватський хлібозавод» в матеріалах справи відсутні.

На відміну від визнання договору недійсним, розірвання договору припиняє його дію лише на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

Отже, факт розірвання договору відповідачами не виключає визнання його недійсним у зв'язку з невідповідністю вимогам законодавства.

Укладанням оспорюваного договору оренди під час чинності попереднього договору оренди порушено права ТОВ «Бета-Агро-інвест», як орендаря земельної ділянки, яке підлягає захисту у передбачений законом спосіб, а саме шляхом визнання цього договору оренди недійсним.

Тому рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки між відповідачами слід скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

В частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за ТОВ "Бета-Агро-Інвест" права оренди земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 з 17 жовтня 2017 року рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги суд обґрунтовано виходив із того, що переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк не порушене.

Питання щодо переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк регламентоване положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі», за змістом якої реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Згідно з частинами 1-3 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Пунктом 8 договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 визначено обов'язок орендаря повідомити орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору.

Позивач посилається на те, що він вимагав застосувати саме ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

У справі відсутні відомості про повідомлення позивачем відповідача ОСОБА_1 не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Копія повідомлення від 21.06.2017 року, на яку посилався позивач не підтверджує факту повідомлення саме відповідача ОСОБА_1, також не надано доказів на підтвердження надання проекту додаткової угоди (а.с.27).

Посилання позивача на те, що повідомлення вручене представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необґрунтоване, на повідомленні не вказано прізвище особи, що його отримала, крім того, законом передбачено повідомлення саме орендодавця, ОСОБА_1 заперечує факт отримання такого повідомлення та проекту додаткової угоди.

Доданий до апеляційної скарги витяг з Єдиного реєстру довіреностей, з якого вбачається, що 30.06.2016 року ОСОБА_1 видав довіреність ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, якою уповноважив їх представляти його інтереси, як власника земельних ділянок площами 5,92 га, 0,29 га, 0,94 га, що розташовані та території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не спростовує висновку суду про відсутність доказів повідомлення саме орендодавця ОСОБА_1 про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк із доданням проекту додаткової угоди.

Крім того, в разі закінчення зазначеного в договорі строку оренди переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Позивач посилався на те, що земельна ділянка передана в оренду відповідачу ПП «Ясинуватський хлібозавод» за договором оренди, зареєстрованим 17.10.2016 року, у той же час просив визнати цей договір недійсним та даним рішенням ця вимога задовольняється.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права оренди земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 з 17 жовтня 2017 року.

Згідно з пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. У іншій частині рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Згідно з частинами 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Під час подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3200 грн., за подачу апеляційної скарги 4 800 грн.(а.с.1, 110).

Оскільки позов апеляційна скарга та позовні вимоги задовольняються частково, а саме задовольняється одна позовна вимога із двох, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у сумі 4 000 грн. (1600 грн. +2 400 грн.), тобто по 2 000 грн. кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 375, 376 ч.1 п.п.3,4, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Ясинуватський хлібозавод».

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,92 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, що був укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Ясинуватський хлібозавод» 14 жовтня 2016 року та зареєстрований Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області 17 жовтня 2016 року, номер запису про право в державному реєстрі прав 16947417.

У іншій частині рішення Дружківського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 000 грн..

Стягнути з Приватного підприємства «Ясинуватський хлібозавод» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 000 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10 квітня 2018 року.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: О.І. Корчиста

О.О. Тимченко