Провадження № 2/537/301/2018
Справа № 536/1601/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Чернявській А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовною заявою, де просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу по позиці в розмірі 105 204 грн. 00 коп., що складається із боргу по позиці в розмірі 78 218 грн. 00 коп. та процентів за користування сумою позики в розмірі 26 985 грн. 52 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 052 грн. 04 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., а всього 116 256 грн. 46 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14 вересня 2016 року він надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 000 дол. США згідно розписки, які позичальник зобов'язався повернути до 01 лютого 2017 року. За умовами договору позики у вигляді розписки відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3% щомісячно від суми позики, що складає 30 дол. США. В подальшому 29 вересня 2016 року позивач надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 000 дол. США, які останній зобов'язався повернути в строк до 01 лютого 2017 року, про що надав відповідну розписку. За умовами договору позики у вигляді розписки від 29 вересня 2016 року відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3% щомісячно від суми позики, що складає 30 дол. США. Окрім того, 17 жовтня 2016 року позивач, згідно розписки, надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 1 000 дол. США, які останній зобов'язався повернути до 01 лютого 2017 року. За умовами договору позики у вигляді розписки від 17 жовтня 2016 року відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3% щомісячно від суми позики, що складає 30 дол. США.

Позивач зазначає, що станом на 12 вересня 2017 року позика в загальному розмірі 3 000 дол. США відповідачем не повернута, при цьому добровільно повертати суму позики останній відмовляється, посилаючись на неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У зв'язку із відмовою відповідача в добровільному порядку повернути суму боргу, враховуючи положення статті 533 Цивільного кодексу України, відповідно до яких грошове зобов'язання маж бути виконане в гривнях, а також офіційний курс валют української гривні до долару США, позивач і вимушений звернутись до суду із позовом про стягнення боргу.

В ході розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги, та у відповідності до заяви про зміну розміру позовних вимог в редакції від 17 березня 2018 року, остаточно просив суд ухвалити рішення, яким стягнути ОСОБА_2 на його користь суму боргу по позиці в розмірі 106 404 грн. 24 коп., що складається із боргу по позиці в розмірі 78 817 грн. 96 коп. та процентів за користування сумою позики в розмірі 27 586 грн. 28 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 052 грн. 04 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп., а всього 112 456 грн. 28 коп.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердивши факт отримання від позивача в борг суму коштів в розмірі 3 000 дол. США у визначений позивачем та підтверджений розписками період часу. Одночасно відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення з нього відсотків за користування позикою за період часу з дня отримання коштів і по вересень 2017 року, оскільки за спільною усною домовленістю між позивачем та відповідачем, визначені договором позики відсотки за користування коштами сплачував їх знайомий ОСОБА_3 Окрім того, відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума правової допомоги є надмірною та не відповідає відповідним нормативним положенням, які регулюють розрахунок таких витрат.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, ретельно вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно розписки від 14 вересня 2016 року, відповідач, ОСОБА_2, отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 1 000 дол. США зі сплатою 3 % на місяць від суми боргу за користування коштами. Суму боргу зобов'язався повернути до 01 лютого 2017 року.

Також, згідно розписки від 29 вересня 2016 року, ОСОБА_2, отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 1 000 дол. США, які зобов'язався повернути до 01 лютого 2017 року.

Окрім того, згідно розписки від 17 жовтня 2016 року, відповідач, ОСОБА_2, отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 1 000 дол. США зі сплатою 3 % на місяць від суми боргу за користування коштами. Суму боргу зобов'язався повернути до 01 лютого 2017 року.

Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту частини 2 статті 1047 Цивільного-кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналізуючи вказану норму чинного законодавства України, підтвердженням факту укладання договорів позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є розписки від 14 вересня 2016 року, 29 вересня 2016 року, та від 17 жовтня 2017 року, зі змісту яких вбачається, що останній дійсно отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 3 000 дол. США., які зобов'язався повернути до 01 лютого 2017 року.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України №6-996цс17 від 13 грудня 2017 року.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання умов договору позики.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено відповідачем ОСОБА_2, останній свої зобов'язання, передбачені умовами договорів позики в частині повернення суми основного договору, не виконав.

За приписом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу Украйни встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань, що випливають із наявних в матеріалах справи оригіналів розписок.

Частиною 1 статті 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно із положеннями частини 1 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення частини 2 статті 524 та частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного Банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 01 березня 2017 року по справі №6-284цс17.

Згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на день ухвалення рішення - 20 березня 2018 року курс української гривні до долара США становить 26 грн. 43 коп. за 1 дол. США. Таким чином, сума коштів за основним боргом в еквіваленті на національну валюту, яку має сплатити відповідач на користь позивача, становить 79 290 грн. 00 коп. (3 000 дол. США х 26 грн. 43 коп.).

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, змістом розписок, наданих ОСОБА_2 14 вересня 2016 року та 17 жовтня 2016 року, передбачена сплата останнім 3 % на місяць від суми боргу за користування коштами.

Визначаючи суму коштів у вигляді 3 % на місяць від суми боргу за користування коштами, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступних розрахунків.

Згідно розписки на суму 1 000 дол. США від 14 вересня 2016 року 3% від зазначеної суми за кожен місяць користування позикою складають 545, 42 дол. США. Таким чином, сума, що підлягає сплаті за даним зобов'язанням становить 14 415 грн. 45 коп. (545,42 дол. США х 26 грн. 43 коп.).

Згідно розписки на суму 1 000 дол. США від 17 жовтня 2016 року 3% від зазначеної суми за кожен місяць користування позикою складають 512, 88 дол. США. Таким чином, сума, що підлягає сплаті за даним зобов'язанням становить 13 555 грн. 42 коп. (512, 88 дол. США х 26 грн. 43 коп.).

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільно-процесуального кодексу України в редакції 2017 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, твердження відповідача про те, що грошові кошти у вигляді трьох процентів від суми боргу на місяць, що передбачено умовами договорів позики, укладених у вигляді розписок від 14 вересня 2016 року та 17 жовтня 2016 року, на користь позивача сплачувала третя особа, суд не приймає до уваги, оскільки дане твердження не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні статей 77, 78 та 79 Цивільно-процесуального кодексу України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 суми основного боргу, яка складає 79 290 грн. 00 коп., а також 3 % на місяць від суми боргу за користування коштами, сума яких складає 27 970 грн. 87 коп., у зв'язку із чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільно-процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільно-процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з наданого стороною позивача та дослідженого в судовому засіданні розрахунку витрат на правову допомогу, адвокат Максименко О.В. витратив 2,2 години на ознайомлення з матеріалами справи та копіювання документів , складання позовної заяви та уточнення позовних вимог зайняло у останнього 4,7 годин, та 1 годину на участь в судовому засіданні (а.с. 49). Як підсумок адвокатом, з посиланням на граничний розмір витрат на правову допомогу, остаточно булла розрахована сума в розмірі 5 056 грн. 00 коп. (7,9 годин х 640 грн. 00 коп.).

Частиною 4 статті 137 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень частини 5 статті 137 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача в частині зменшення витрат на оплату правової допомоги, визначену позивачем в розмірі 5 000 грн. 00 коп., оскільки наведений адвокатом Максименко О.В. обсяг наданих останнім адвокатських послуг та виконаних ним робіт є неспівмірним проведеного ним розрахунку з наступних підстав.

По-перше, враховуючи, що письмовими доказами по справі фактично є лише три аркуша розписок, які підтверджують факт отримання відповідачем коштів; факт, що самі додатки до позову складаються з семи аркушів, що поряд з наведеними вище доказами містять копії правовстановлюючих документів, документів, що посвідчують особу позивача, суд вважає визначені в розрахунку 6,9 годин часу, який адвокат витратив на ознайомлення з матеріалами справи та копіювання документів, а також складання позовної заяви і внесення уточнення до неї, завищеними та необґрунтованими.

По-друге, зазначений в розрахунку адвокатом факт, яким він обґрунтовує розмір витрат, поряд з вищенаведеним, також є участь останнього в судовому засіданні, на що він витратив 1 годину, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судовий розгляд, який відбувся 23 листопада 2017 року, і в якому він приймав участь як представник позивача, за своєю тривалістю зайняв лише три хвилини (а.с. 50).

За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат, понесених останнім на оплату правової допомоги, та вважає за необхідне задовольнити їх на суму 1 000 грн. 00 коп.

Оскільки статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року) передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи положення статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), якими передбачені ставки судового збору при подачі позову до суду, виходячи із суми задоволеної частини позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 052 грн. 04 коп., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2017 року), статтями 526, 533, 625, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: 39600, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 79 290 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування позикою в розмірі 27 970 грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату правової допомоги в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого останнім при подачі позову до суду, в розмірі 1 052 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 березня 2018 року.

Суддя: Д.О. Зоріна