ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/713/18 Справа № 211/1192/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті Кривому Розі рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2018 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області о 15 годині 36 хвилин та повне судове рішення складено 27 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши його 04.05.2018 року, до Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позов мотивовано тим, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_1. Співвласниками вказаної квартири є її донька ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті бабусі позивач відкрито проживала в квартирі та користувалась нею, виконувала всі ремонті роботи та належно оплачувала всі витрати по утриманню квартири. Оскільки положення статті 529 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачало її право на отримання спадщини після померлої бабусі, просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності на частку, яка за життя належала ОСОБА_4

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, зазначає, що після смерті бабусі, крім неї, ніхто не звертався з заявою про прийняття спадщини, претензій щодо спірного майна немає та оскільки постановою нотаріуса їй було відмовлено в оформлені спадщини, вважає що до спірних правовідносин необхідно застосувати норми цивільного законодавства, які регулюють набуття права власності у порядку набувальної давності. Крім того, судом першої інстанції не враховано того, що вона тривалий час відкрито користується майном та здійснює його утримання, а тому вважає, що її позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 21.04.1995 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 були співвласниками квартири АДРЕСА_2 (а.с.6 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (а.с.8 ).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2017 року, винесеної державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_5 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на її ім'я за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 (а.с.5 ). Підставою відмови зазначено, що відповідно до ст.ст. 529, 530 Цивільного Кодексу України від 16.07.1963 року ОСОБА_1 не являється спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, так як відповідно вищезазначених статей онуки в коло спадкоємців не входили. Крім того, в постанові зазначено про те, що із заявами про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за ним права власності за набувальною давністю, позивач був обізнаний, що володіє річчю незаконно, належних доказів відмови власника від права власності на нерухоме майно суду надано не було.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника,

При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що її позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України, оскільки претензій щодо спірного майна не має, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а їй постановою нотаріуса було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вказаної норми Закону, для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено в сукупності такі обставини, як законний об'єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність, натомість позивачем не доведено добросовісність набуття спірного домоволодіння.

Посилання позивача на утримання нею квартири АДРЕСА_1 та сплату комунальних послуг не є підставою для застосування положення ст. 344 ЦК України.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог.

За таких обставин, передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірної квартири за набувальною давністю немає.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: