ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Кропивницький

справа №398/931/18

провадження №22-ц/4809/224/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Кіселика С.А., Мурашка С.І.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року в складі судді Авраменко О.В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

УСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі виконавчого листа №2-3774/04 від 09 серпня 2004 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 22 липня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2005 року за заявою ОСОБА_2 його визнано безвісно відсутнім з 01 жовтня 2002 року. 09 квітня 2013 року рішенням Новосаржинського районного суду Полтавської області зазначене рішення про визнання його безвісно відсутнім скасовано.

В цей період ОСОБА_2 отримувала пенсію в зв'язку з втратою годувальника.

Після скасування рішення про визнання його безвісно відсутнім, була нарахована заборгованість за аліментами в сумі 35 302,84 грн.

Вважає, що заборгованість з аліментів виникла не з його вини, а у зв'язку з визнанням його безвісно відсутнім та неналежним виконанням своїх обов'язків державним виконавцем, який не встановив усіх видів його доходу.

У зв'язку з тяжким захворюванням, що передувало отриманню ним інвалідності ІІІ групи, більшу частину грошових коштів позивач змушений витрачати на медикаменти та проходження лікування. Він не може працювати та отримує лише пенсію по інвалідності, тобто позбавлений можливості сплачувати аліменти, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Крім того, він також несе обов'язок з утримання непрацездатної матері - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний момент на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2020 року, але не більш ніж до досягнення 23 років.

Оскільки, розмір його пенсії складає лише 1 628,63 грн., з якої стягуються аліменти, просить суд звільнити від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 35 302,84 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позивачем факту виникнення заборгованості за аліментами саме у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення для справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, статей 182, 197 СК України, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Зокрема, суд не звернув увагу на те, що істотно змінилися матеріальний стан позивача, а також стан його здоров'я, хвороба спричинила обмеження працездатності і він не має можливості сплатити заборгованість за аліментами, яка виникла не з його вини, а внаслідок перерахунку, здійсненого державним виконавцем.

ОСОБА_1 просить врахувати, що саме державним виконавцем не було отримано інформації про його працевлаштування від фіскальної служби, тоді як він був платником податків відповідно до вимог чинного законодавства, не приховував факт доходу. Не виконуючи свої прямі посадові обов'язки, державний виконавець не вчинив дій щодо направлення виконавчого листа на підприємство для відрахування аліментів,у зв'язку з чим утворилась існуюча заборгованість.

Протягом 30.05.2018 р. - 09.06.2018 р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Новосанжарський центр первинної медико - санітарної допомоги», проходив лікування за результатами обстеження кардіолога та невролога. Згідно чеків на придбання ліків, на яких є відмітка по пенсійному посвідченню, ОСОБА_1 витратив 2691,04 грн.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідача, яка заперечила проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-3774/04 від 09 серпня 2004 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 22 липня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2005 року ОСОБА_1 було визнано безвісно відсутнім з 01 жовтня 2002 року (а.с.11).

09 квітня 2013 року рішенням Новосаржинського районного суду Полтавської області зазначене рішення про визнання відповідача безвісно відсутнім скасоване (а.с.12).

Згідно з довідкою-розрахунком ОСОБА_1 за період з 22 липня 2004 року по 24 липня 2013 року нарахована заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 23 101,53 грн. (а.с.22).

Відповідно до листа відділу виконавчої служби заборгованість позивача зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2018 року складає 35 302,84 грн. (а.с.23).

Згідно листа виконавчої служби від 02 березня 2018 року №2414 за результатами перевірки місць отримання доходів боржником ОСОБА_1 встановлено, що боржник окрім отримання пенсії, із якої проводилося та проводяться утримання коштів в рахунок сплати аліментів та сплати боргу з виплати аліментів, має доходи - заробітну плату у Медичному центрі «Нові Санжари». У зв'язку з виявленням додаткових доходів боржника, проведено перерахунок суми боргу зі сплати аліментів, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 30002,56 грн. (а.с.94).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 197 СК України передбачено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм належу правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами необґрунтовані належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Суд правомірно дійшов висновку щодо необґрунтованості та безпідставності тверджень позивача щодо виникнення заборгованості за аліментами через визнання його безвісно відсутнім і неналежне виконання державним виконавцем своїх обов'язків по встановленню розміру його доходів, оскільки згідно листа виконавчої служби від 02 березня 2018 року №2414 (а.с.94) ОСОБА_1 окрім отримання пенсії, з якої проводилось та проводиться утримання коштів в рахунок сплати аліментів і сплати боргу з аліментів, мав інші доходи - заробітну плату у Медичному центрі «Нові Санжари».

Так встановлено, що сума заборгованості за аліментами, від сплати якої просить звільнити позивач, виникла вже після скасування рішення про визнання його безвісно відсутнім та припинення виплат відповідачу пенсії у зв'язку з втратою годувальник, що також встановлено рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2015 року (виплата пенсії припинена з 01 січня 2013 року) (а.с.13 - 15).

Згідно з Додатком до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з основної заробітної плати, усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати, одержуваної пенсії тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV, що діяв на момент відкриття виконавчого провадження, боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; письмово повідомляти державному виконавцю про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Аналогічні зобов'язання боржника містить і ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

Саме невиконання зазначених обов'язків боржника у виконавчому провадженні позивачем та встановлення державним виконавцем факту приховування доходів, призвело до перерахунку та збільшення розміру заборгованості за аліментами.

Доводи позивача про наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки через погіршення здоров'я він вимушений був звільнитися, як постраждалий від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, отримує пенсію і має 3 групу інвалідності, а ще на його утриманні перебуває мати похилого віку, є безпідставними.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, будучи пенсіонером, продовжував працювати та був звільнений за угодою сторін, а не у зв'язку з погіршенням здоров'я (а.с.25).

За змістом витягу із акту огляду у МСЕК серії 7-66 ВЛ №0107431 від 02 червня 2005 року позивач має 3 групу інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво, інвалідність встановлена - безстроково, діагноз МСЕК - нерівноконсолідований закритий перелом обох кісток лівого передпліччя, виражене порушення функції лівої кисті, висновок про умови та характер праці - протипоказано тяжка фізична праця та психо-емоційне напруження. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії МСЕ-В1 №000092 ОСОБА_1 у зв'язку з трудовим каліцтвом має 55% ступеню втрати професійної працездатності. Заборона на працю відсутня. (а.с.28 - 30).

Інвалідність позивачеві встановлена ще до виникнення заборгованості за аліментами.

Встановлення позивачу третьої групи інвалідності, за якою він залишається працездатним, не є належним доказом захворювання на тяжку хворобу та підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розумінні частини другої статті 197 СК України. Не надано позивачем до суду першої інстанції і доказів щодо понесених ним витрат на лікування.

Інші аргументи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Суд правильно не взяв до уваги медичні документи надані позивачем, на підтвердження факту погіршення стану здоров'я, оскільки вказані захворювання є хронічними (а.с.31-58), їх наявність була врахована при прийнятті рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2020 року, але не більш ніж до досягнення 23 років, яке набрало законної сили (а.с.16-17).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1, при наявності перерахованих захворювань, витрачав значні кошти на своє лікування, того, що на його утриманні знаходиться його мати похилого віку, і він несе відповідні матеріальні витрати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: С.А. Кіселик

С.І. Мурашко