Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 408/4901/15-ц
Провадження № 22ц/782/84/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»;

співвідповідач ОСОБА_2;

співвідповідач ОСОБА_3;

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_5, що діє за довіреністю від імені ОСОБА_2, на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 лютого 2016 року (у складі судді Булгакової Г.В.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

08 жовтня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.12.2012 року між ним та третьою особою у справі фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4В.) був укладений Договір кредитної лінії № 112, згідно якого їй була відкрита невідновлювана кредитна лінія, за якою вона зобов`язалася повертати суми отриманого кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції, комісії, відшкодовувати збитки та інші платежі згідно договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами 28.12.2012 року було укладено договори поруки № 112/31 та № 112/32, згідно яких ОСОБА_2, ОСОБА_3, зобов'язуються відповідати перед позивачем за виконання третьою особою - ФОП ОСОБА_4 зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначних кредитним договором. У випадку невиконання ФОП ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, відповідачі, як солідарні боржники з позичальником, відповідають перед банком.

ФОП ОСОБА_4 порушила умови Кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.08.2015 року за нею утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 485 608 грн. 81 коп., яка складається з: строковий борг по кредиту 89 305 грн. 59 коп.; прострочений борг по кредиту 197 488 грн. 86 коп.; строкові відсотки - 4950 грн. 15 коп.; прострочені відсотки 59693 грн. 47 коп.; пеня за непогашення кредиту 52108 грн. 33 коп.; пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту - 16198 грн. 71 коп.; три проценти річних по простроченому основному боргу - 2943 грн. 00 коп.; три проценти річних по прострочених відсотках - 933 грн. 26 коп.; втрати від інфляції по простроченому основному боргу - 46613 грн. 40 коп.; втрати від інфляції по прострочених відсотках - 15374 грн. 04 коп.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за зазначеним кредитним договором.

Уточнивши в подальшому свої позовні вимоги, позивач зменшив їх розмір з 485608,81 гривень до 417 301,77 гривень, де зазначив, що стягненню підлягає вказана раніше заборгованість за виключенням сум пені.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 24.02.2016 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені повністю. Суд вирішив:

- стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» загальну суму заборгованості за договором кредитної лінії в розмірі 417301 грн. 77 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3129,76 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3129,76 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_5, що діє за довіреністю від імені ОСОБА_2, звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_5, що діє за довіреністю від імені ОСОБА_2, такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що 28 грудня 2012 року між ФОП ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено Договір кредитної лінії № 112, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у розмірі 643 000 грн., а позичальник зобовязався повернути кредит у встановлені графіком строки, але не пізніше 27 грудня 2015 року, та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитними коштами (а.с.18-23).

Згідно з умовами кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.

28 грудня 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачами було укладено окремі договори поруки № 112/31 та № 112/32, згідно яких ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов'язалися відповідати перед позивачем за виконання третьою особою - ФОП ОСОБА_4 зобов'язань, щодо повернення кредиту за Договором кредитної лінії № 112, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначним кредитним договором (а.с.24-27).

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість.

Оскільки боржник порушив свої зобовязання за угодою, банк 06.07.2015 року на підставі п.3.3.1 Кредитного договору вирішив достроково повернути всю суму кредиту та інших платежів за вказаним договором, змінивши, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, строк виконання основного зобовязання (а.с.37-39).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції, установивши, що позичальник належним чином не виконував зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, унаслідок чого утворилась заборгованість, та що банк і поручителі уклали окремі договори поруки, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення у повному розмірі суми кредитної заборгованості в солідарному порядку з поручителів.

Однак, з таким висновком суду у повній мірі погодитись не можливо з наступних підстав.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що боржник (а відтак і поручителі) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 27 грудня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У справі, яка переглядається, згідно з умовами кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.

Із системного аналізу умов договорів поруки № 112/31 та № 112/32 вбачається, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

Якщо банк предявив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не предявить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договорами поруки відповідальність поручителів встановлена у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як у кредитному договорі.

Звернувшись в жовтні 2015 року з позовом до відповідачів (а.с.3-10, 58), ПАТ «Державний ощадний банк України» предявив вимоги до поручителів частково поза межах шести місяців за кожним місячним платежем, у звязку із чим за платежами, які необхідно було здійснити боржнику до квітня 2015 року порука припинилась, і відповідні суми стягненню не підлягають.

При цьому колегія суддів приймає до уваги відповідний правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року (справа № 6-1455цс17).

При таких обставинах, на думку апеляційного суду, підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до поручителів (з урахуванням припинення поруки щодо платежів, які необхідно було здійснити боржнику до квітня 2015 року) в частині стягнення:

- строкового боргу по кредиту в сумі 89 305 грн. 59 коп.;

- простроченого боргу по кредиту в сумі 71 444 грн. 44 коп.;

- строкових відсотків в сумі 4 950 грн. 15 коп.;

- прострочених відсотків в сумі 20130 грн. 62 коп.;

- 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту (по простроченому основному боргу) в сумі 1658 грн. 47 коп.;

- 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту 145 грн. 09 коп.;

- втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту (по простроченому основному боргу) - 2818 грн. 49 коп.;

- втрати від інфляції по прострочених відсотках - 806 грн. 21 коп.,

а всього 211 389 грн. 68 коп.

Також колегія суддів зауважує на наступному.

Встановлено, що відповідно до п.1.1 Договорів поруки кожен із відповідачів у справі окремо поручився перед банком за виконання грошових зобовязань ФОП ОСОБА_4 за кредитним договором. Умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити вимоги безпосередньо до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обовязки, що складають зміст договірного зобовязання.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно з позичальником, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, у справі, яка переглядається, за змістом пункту 1.1 договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

З огляду на викладене, а також на те, що нормами закону (як і умовами договорів поруки) не допускається солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні, отже, суд неправильно застосував норми цієї статті, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року (справа № 6-923цс16).

При таких обставинах, дійшовши правильного висновку про те, що відповідно до вимог статті 554 ЦК України поручителі несуть відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, суд першої інстанції безпідставно стягнув кредитну заборгованість з поручителів у солідарному порядку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ПАТ «Державний ощадний банк України» у своєму позові не просив стягнути з відповідачів суму боргу саме в солідарному порядку, у звязку із чим суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, порушивши принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24.02.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2, який є солідарним боржником з ФОП ОСОБА_4, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором кредитної лінії № 112 від 28 грудня 2012 року у розмірі 211 389 грн. 68 коп. Стягнути з ОСОБА_3, яка є солідарним боржником з ФОП ОСОБА_4, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором кредитної лінії № 112 від 28 грудня 2012 року у розмірі 211 389 грн. 68 коп. У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовити.

Також, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне пропорційно розміру задоволених позовних вимог (50,66 % від ціни позову) стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» на відшкодування судових витрат по 1585 грн. 54 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, що діє за довіреністю від імені ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 24 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який є солідарним боржником з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором кредитної лінії № 112 від 28 грудня 2012 року у розмірі 211 389 (двісті одинадцять тисяч триста вісімдесят девять) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), яка є солідарним боржником з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором кредитної лінії № 112 від 28 грудня 2012 року у розмірі 211 389 (двісті одинадцять тисяч триста вісімдесят девять) грн. 68 коп.

У задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на відшкодування судових витрат 1585 (одна тисяча вісімдесят пять) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на відшкодування судових витрат 1585 (одна тисяча вісімдесят пять) грн. 54 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 05 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: