АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/924/18 Головуючий 1-ї інстанції - Шестак О.І.
Категорія: інші справи
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача суддів за участю секретаря- Колтунової А.І., - Кругової С.С., Маміної О.В., - Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу (номер 638/14349/15-ц, провадження номер 22-ц/790/924/18) за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за ненадання інформації про якість стічних вод за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року (ухвалене суддею Шестаком О.І. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2015 року комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за ненадання інформації про якість стічних вод.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 грудня 2004 року між ним та ОСОБА_5 укладено догові на приймання стічних вод № II-6789/00-АК-1, який в подальшому було пролонговано додатковими угодами та внесено до нього зміни (далі - договір).

Відповідач, якому нежитлові приміщення належать на праві власності та які він використовує у підприємницькій діяльності, умови укладеного договору в частині надання інформації про якісний склад стічних вод не виконує, у зв'язку з чим позивачем за період з 01 лютого 2014 року по 31 жовтня 2014 року була нарахована грошова сума в розмірі 11 590,85 грн. та направлені на адресу відповідача відповідні платіжні вимоги-доручення, за якими останнім оплату здійснено не було.

Зважаючи на зазначене, відповідач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_5 суму боргу за ненадання інформації про якісний склад стічних вод в розмірі 11 590,85 грн., судові витрати покласти на останнього.

01 грудня 2015 року ОСОБА_5 подано заперечення на позов, в якому зазначив, що укладеним між сторонами договором не покладено на нього обов'язок щодо надання інформації про якісний склад стічних вод. Штраф за ненадання такої інформації не передбачений нормативними актами та договором.

23 грудня 2015 року позивачем надано пояснення на заперечення, в яких зазначив, що доводи відповідача стосовно відсутності обов'язку щодо надання вищенаведеної інформації не відповідають дійсності, оскільки п.3.2.19 договору встановлено, що споживач зобов'язаний щомісячно надавати до КП «Харківводоканал» відомості про якісний склад стічних вод, копії протоколів результатів вимірювань складу скинутих стічних вод та інші - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Також даний обов'язок споживача визначений п. 7.2. «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь КП «Харківводоканал» грошову суму в розмірі 12 049,45 грн., де: 11 590,85 грн. - заборгованість за надання інформації про якісний склад стічних вод; 243,60 грн. - судовий збір; 215,00 грн. - витрати, пов'язані з відправкою телеграми про виклик до судового засідання.

21 вересня 2017 року ОСОБА_5 подано до суду першої інстанції заяву про перегляд даного заочного рішення, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилався на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, відповідачем не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Суд першої інстанції посилаючись на «Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37, не звернув уваги, що розпорядженням Кабінету міністрів України від 10 березня 2017 року № 166 даний наказ скасовано.

До суду апеляційної інстанції позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу та доповнення до даного відзиву, в якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що вищевказаний наказ Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37 втратив чинність 21 травня 2017 року, зважаючи на що, в період з 19 лютого 2002 року по 21 травня 2017 року він був чинним та обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання відповідача щодо надання інформації про якісний склад стічних вод виникли в період дії наказу, заборгованість в розмірі 11 590,85 грн. була нарахована відповідно за період з 01 лютого 2014 року по 31 жовтня 2014 року. Законність нарахування плати за ненадання інформації про якісний склад стічних вод встановлений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року у справі № 640/23248/14-ц, ухваленим за позовом ОСОБА_5 до КП «Харківводоканал» про визнання дій щодо нарахування платежу за ненадання інформації про якісний склад стічних вод протиправними. Дане судове рішення набрало законної сили. Також, судовим рішенням встановлено, що нежитлові приміщення використовуються для підприємницької діяльності. Обов'язок ОСОБА_5, передбачений п.п.1.3. укладеного між сторонами договору № II-6789/00-АК-1 щодо виконання п. 7.12 «Правил приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова» відносно системного подання до КП «Харківводоканал» інформації про якісний склад стічних вод, кореспондується з його обов'язком, передбаченим п.3.2.19 договору щодо надання інформації про якісний склад стічних вод.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав.

Представник КП «Харківводоканал» в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 256).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов КП «Харківводоканал» та стягуючи з ОСОБА_5 на користь КП «Харківводоканал» грошову суму в розмірі 12 049,45 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем послуг водовідведення та зобов'язаний здійснювати регулярний контроль за кількістю та якістю стічних вод, які він скидає до системи міської каналізації, режимом скидання стічних вод та надавати КП «Харківводоканал» відповідні звітні дані. Зазначений обов'язок передбачений нормативними актами та укладеним між сторонами договором на прийняття стічних вод. Відповідач не виконував дані обов'язки, зважаючи на що позивачем на підставі «Місцевих правил» було нараховано плату за ненадання відповідної інформації про якісний склад стічних вод за період 01 лютого 2014 року по 31 жовтня 2014 року у розмірі 11 590,85 грн. та направлено на адресу останнього платіжні-вимоги доручення які виконані не були.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи, та вимогам нижченаведених нормативних актів.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 12 березня 2004 року між фізичною особою ОСОБА_5 та Харківською міською радою Харківської області укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_5 прийняв в оренду земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу та для експлуатації цього об'єкту.

Станом на час розгляду даної справи, нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, належать на праві приватної власності ОСОБА_6 як фізичній особі.

14 грудня 2004 року між КП «Харківводоканал» та ОСОБА_5 укладено договір на приймання стічних вод № II-6789/00-АК-1, який в подальшому було пролонговано додатковими угодами та внесено до нього зміни, що є невід'ємною частиною договору (далі - договір на приймання стічних вод).

З матеріалів справи вбачається, що даний договір укладено у 2004 році ОСОБА_5 як фізичною особою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкові від 31 березня 2015 року, залишеним без змін судом апеляційної та касаційної інстанції, встановлено та не підлягає доказуванню відповідно до ЦПК України, що 30 грудня 2011 року між фізичною особою ОСОБА_5 та КП «Харківводоканал» укладено додаткову угоду до договору на приймання стічних вод. В даній додатковій угоді зазначено, що видом діяльності споживача - фізичної особи ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, є «Спортивно-оздоровчі послуги, перукарські послуги, роздрібна торгівля».

Зазначеним рішенням визнано обґрунтованим та законним нарахування КП «Харківводоканал» платежів за ненадання інформації про якісний склад стічних вод.

Правомірність дій щодо нарахування ОСОБА_5 у відповідності до вищевказаних Правил коштів за коефіцієнтом кратності КК=5 була встановлена рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року, залишеним без змін рішеннями суду апеляційної та касаційної інстанції, у справі за позовом ОСОБА_5 до КП «Харківводоканал» про визнання дій протиправними (а.с. 124 -131).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що даний спір виник саме між споживачем послуг ОСОБА_5 як фізичною особою та КП «Харківводоканал».

Відповідно до п. 3.2.19 даної додаткової угоди сторони погодили, що споживач зобов'язаний щомісячно надавати відповідачу відомості про обсяги фактичного водоспоживання (з усіх джерел) і водовідведення - в останній день розрахункового місяця, відомостей про якісний склад стічних вод, копії протоколів результатів вимірювань складу скинутих стічних вод та інші - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 1.3. даної додаткової угоди сторони зобов'язалися дотримуватися положень, в тому числі і «Правил прийняття стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова», що затверджені рішенням виконкому Харківської міської ради від 08 вересня 2010 року за № 321 та «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37.

Також п.1.3. зазначеної додаткової угоди сторони домовилися, що у випадку внесення змін до якогось з нормативно-правових актів, або втрати ним юридичної сили шляхом вступу в силу нового нормативно-правового акту, сторони зобов'язуються керуватися новим нормативно-правовим актом без додаткового узгодження і без внесення змін до договору.

З правового аналізу зазначених матеріалів справи вбачається, що доводи відповідача щодо відсутності у нього зобов'язання надавати до КП «Харківводоканал» інформацію про якісний склад стічних вод не заслуговують на увагу, оскільки п.3.2.19 додаткової угоди встановлено, що споживач зобов'язаний щомісячно надавати до КП «Харківводоканал» відомості про якісний склад стічних вод, копії протоколів результатів вимірювань складу скинутих стічних вод та інші - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Також даний обов'язок споживача визначений п. 7.2. «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37.

Що ж стосується доводів відповідача, щодо необґрунтованого застосування судом першої інстанції «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37, оскільки, станом на час ухваленні рішення, розпорядженням Кабінету міністрів України від 10 березня 2017 року № 166 даний наказ скасовано, то колегія суддів вважає їх неспроможними зважаючи на наступне.

Вищевказаний наказ Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37 втратив чинність 21 травня 2017 року, а предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 11 590,85 грн., що була нарахована за період з 01 лютого 2014 року по 31 жовтня 2014 року.

В період з 19 лютого 2002 року по 21 травня 2017 року зазначений наказ був чинним та обов'язковим для виконання сторонами в період за який нарахована заборгованість за невиконання відповідачем зобов'язання щодо надання інформації про якісний склад стічних вод. Зобов'язання ОСОБА_5 перед КП «Харківводоканал» виникли в період, коли наказ діяв.

Колегія суддів погоджується з посиланнями позивача стосовно того, що обов'язок ОСОБА_5, передбачений п.п.1.3. укладеного між сторонами договору № II-6789/00-АК-1 щодо виконання п. 7.12 «Правил приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова» відносно системного подання до КП «Харківводоканал» інформації про якісний склад стічних вод, кореспондується з його обов'язком, передбаченим п.3.2.19 додаткової угоди щодо надання інформації про якісний склад стічних вод.

Також колегія суддів не погоджується в доводами відповідача щодо незаконності нарахування плати за ненадання інформації про якісний склад стічних вод з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22 січня 2014 року № 52 доповнено п. 7.12 «Правил приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова» та зобов'язано споживачів згідно п. 7.2. «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37, систематично подавати до КП «Харківводоканал» інформацію про якісний склад стічних вод, що скидають до міської каналізації. У разі ненадання або невчасного надання інформації про якісний склад стічних вод зі споживача стягується плата з коефіцієнтом кратності Кк=5.

Отже, нормативно-правовими актами передбачено стягнення з споживача плати у разі ненадання або невчасного надання інформації про якісний склад стічних вод, зважаючи на що, колегія суддів вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_5 відповідної плати.

Також слід зазначити, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 до Харківської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 22 січня 2014 року № 52 відмовлено (а.с. 145,146).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем умови укладеного з КП «Харківводоканал» договору на приймання стічних вод належним чином, в розумінні ст. 526 ЦК України, не виконувалися, що призвело до правомірного нарахування позивачем відповідної плати, складення та направлення на адресу відповідача платіжних вимог-доручень № 1180474 від 08 липня 2014 року на суму 1 232,80 грн., № 1180475 від 08 липня 2014 року на суму 1 131,60 грн., № 1180476 від 08 липня 2014 року на суму 1 058,80 грн.; № 1180477 від 08 липня 2014 року на суму 1 122,40 грн.; № 1216973 від 25 вересня 2014 року на суму 1 177,60 грн.; № 1216974 від 25 вересня 2014 року на суму 1 398,40 грн.; № 1216975 від 25 березня 2014 року на суму 1 569,03 грн., які останнім у добровільному порядку виконані шляхом оплати не були.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають процесуальним нормам.

Відповідно дол. ч.1 ст. 79 ЦПК України, що діяв станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, що діяв станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем було надано оригінал фіскального чеку № 8797 від 31 липня 2017 року на суму 215,00 грн. за відправку на ім'я відповідача телеграми, а також платіжне доручення № 7486 від 20 серпня 2015 року про сплату судового збору в розмірі 243,60 грн.

Зважаючи на задоволення позову, суд першої інстанції дані витрати обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено "01" лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова О.В. Маміна