У Х В А Л А

14 листопада 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 382/741/18

Номер провадження № 22-ц/824/2122/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Литвин Л.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернулась до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 34 558 грн. 89 коп. за кредитним договором №б/н від 01 лютого 2013 року, а також судових витрат у розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовлено (а.с.55-58).

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням суду, 30 липня 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» Литвиненко О.Л. надіслала до Апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що ухвалене судом першої інстанції заочне рішення є незаконним, оскільки судом неповно, не всебічно та необ'єктивно досліджено обставини справи, крім того, суд невірно витлумачив та застосував норми матеріального права. Так, з копії-анкети чітко вбачається, що позичальник висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що він ознайомився та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, крім того, висловив згоду, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Сама процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальниками стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальників засвідчується відповідними записами та їх підписами в заяві, оскільки в іншому випадку втрачається мета та сенс матеріальної норми - ч.1 ст.634 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що Анкета-заява від 01 лютого 2013 року має ознаки кредитного договору, містить відповідні умови, які підписали обидві сторони, при укладенні договору відповідач був ідентифікований. Згідно виписки по картковому рахунку Банк встановив кредитний ліміт та позичальник отримав картку. Відповідач після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Рух коштів по рахунку картки свідчить про користування кредитним лімітом та часткове погашення боргу. Крім того, на протязі 2 років за період з 2014 по 2016 роки проводились операції щодо зняття коштів та погашення заборгованості, такі обставини відображені у розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку.

Відповідачем в ході розгляду справи також не спростовано обставини, на які посилався представник Банку, як на підставу позовних вимог. Отримання кредиту та розмір заборгованості відповідач не оспорив.

Крім того, судом першої інстанції необґрунтовано відхилено банківські виписки, які були надані до матеріалів справи, як належні докази, що підтверджують укладення кредитного договору та видачу кредиту, а також залишено поза увагою факт часткового виконання боржником кредитного договору.

На час розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року передано на перегляд Великої Палати Верховного Суду справу в подібних правовідносинах № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п.10 ч. 1 ст.252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Штронда А.М. не заперечував проти зупинення провадження у даній справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вирішити питання щодо зупинення провадження у справі за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц з таких підстав.

Постановляючи ухвалу, Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що є достатньо обґрунтовані підстави для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14 щодо застосування норми права (ст. 207, 259 ЦК України) у подібних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, Банк звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути заборгованість за кредитом на підставі Анкети-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, посилаючись на те, що при підписанні анкети-заяви позичальник погодився з тим, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами про надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають між ним та Банком Договір.

У справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення, послались на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, в якому зазначено, що Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (стандарт), не є складовою кредитного договору, не містять підпису позичальника про домовленість щодо збільшення строку позовної давності.

Разом з тим, у касаційний скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» послався на іншу правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, згідно з якою Умови надання кредиту фізичним особам «Рострочка» (Стандарт) існували при укладенні договору й у заяві позичальника, яку він власноручно підписав, зазначено, що він ознайомлений з такими Умовами та згодний з ними. Також, Верховний Суд України вказав, що Умови є складовою кредитного договору так як разом із заявою позичальника та Тарифами банку визначають умови кредитного договору.

Фактичні обставини справ, предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, застосовані норми права у наведених постановах Верховного Суду України є аналогічними.

При цьому, в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15 немає посилання на відступлення від правової позиції, викладеної раніше (у справі № 6-144цс14), що було обов'язковим згідно з нормою ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України 2004 року.

Крім того, і після прийняття постанови від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 зазначив, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, якщо доведено, що вони укладені в один день, тобто у день підписання позичальником заяви позичальника і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Тобто у такому разі Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору.

Саме до таких правових висновків доходив Верховний Суд України і в постановах: від 10 червня 2015 року № 6-698цс15, від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14, від 04 листопада 2015 року № 6-1926цс15, в яких також зазначено, що кредитний договір складається з: заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (складова частина договору) і судам слід лише встановити, чи такі Умови та Правила надання банком кредиту були під час підписання заяви позичальника, а не те, що вони були не підписані позичальником, незалежно від того, чи саме вони були на день підписання заяви позичальника, то вони не є складовою кредитного договору.

Протилежний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, в якій, не відступаючи від раніше висловленої правової позиції, Верховний Суд України чітко зазначив, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (при будь-яких умовах) не є складовою кредитного договору.

В ухвалі Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду зазначено про наявність підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-144цс14, а також необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду судами аналогічних спорів.

Отже, оскаржуване рішення у справі, яка переглядається, та рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах. Таким чином, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 754/13763/15-ц має суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

За правилами п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

У відповідності до ч. 4 ст. 252 ЦПК України про зупинення провадження суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів, з метою ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, дійшла висновку про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження у даній справі до закінчення перегляду судового рішення у справі № 754/13763/15-ц Великою Палатою Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 252, 253, 259-260, 268, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Литвин Л.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- зупинити до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова