Справа № 236/1248/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевській І.В.,

за участю секретаря Олійник С.М.,

заявника ОСОБА_1,

заінтересованих осіб: ОСОБА_2,

представника ВДВС ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман цивільну справу за

скаргою ОСОБА_1, суб'єкт, дії якого оскаржуються: Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа: ОСОБА_2, на неправомірні дії старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 щодо прийняття 28.08.2018 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 53260926,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2018 заявник звернувся до суду зі скаргою на постанову держаного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, обґрунтувавши свої вимоги наступним.

В провадженні Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебувало виконавче провадження № 53260926 з примусового виконання виконавчого листа № 236/1248/16-ц виданого 05.09.2016 Краснолиманським міським судом Донецької області про встановлення порядку спілкування та участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 28.08.2018 виконавчий лист № 236/1248 виданий 05.09.2016 на підставі пункт 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу у звязку з перешкоджанням стягувачем проведенню виконавчих дій, яке полягало у не зверненні ОСОБА_1 у визначений судом час до матері дітей ОСОБА_2 для спілкування та участі у вихованні дітей.

Заявник вважає, що заяви боржника ОСОБА_2 про неприбуття стягувача у встановлений рішенням суду час для спілкування та участі у вихованні з дітьми ОСОБА_1 не свідчать про перешкоджання стягувачем виконанню рішення суду.

Просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 по винесенню постанови від 28.08.2018 про повернення виконавчого листа № 236/1248/16-ц від 05.09.2016; та просить зазначену постанову визнати незаконною та скасувати.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав скаргу в просив її задовольнити.

Заінтересована особа старший державний виконавець Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлену скаргу не визнала, та пояснила, що при виконанні рішення суду нею було дотримано всіх вимог чинного законодавства, а постанову від 28.08.2018 вважає законною на підставною. Акти про перешкоджання вчиненню виконавчих дій не складалися. Коли саме стягувач перешкоджала вчиненню виконавчих дій зазначити не може. Відповідно до повідомлень ОСОБА_2, які надходили до відділу державної виконавчої служби починаючи з листопада 2017 року ОСОБА_1 для спілкування та участі у вихованні дітей не звертався. Просила відмовити в задоволенні скарги за безпідставністю вимог.

Заінтересована особа ОСОБА_2 суду пояснила, що з рішенням Краснолиманського міського суду та виконавчим листом № 236/1248/16-ц, який видано 05.09.2016 Краснолиманським міським судом Донецької області про встановлення порядку спілкування та участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона особисто знайома.Рішення суду нею виконується. З листопада місяця 2017 року ОСОБА_1 не звертався до неї стосовно питання щодо спілкування та участі у вихованні дітей.

Просить розглянути скаргу ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства, на розсуд суду.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права.

Правовою основою діяльності державної виконавчої служби є Конституція України, Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції від 02.04. 2012 №512/5.

Згідно із ч. 1 ст. 1291 Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно частині 2 зазначеної статті, виконання рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною відноситься виключно до компетенції органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець (державний виконавець) зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 05.09.2016 на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.06.2016 видано виконавчий лист № 236/1248/16-ц про встановлення порядку спілкування та участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2: з обома дітьми одночасно, за попередньою домовленістю з матірю ОСОБА_6, за бажанням дітей Кіріла та Нікіти, з обмеженням часу спілкування: щотижня кожну суботу або неділю та на наступний день після дня народження кожного з дітей, з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, перші 10 зустрічей за місцем проживання дітей в с. Діброва Лиманського району Донецької області, в подальшому без присутності матері дітей за місцем проживання батька дітей ОСОБА_1 в с. Ярова Лиманського району Донецької області; з забезпеченням безпечного перевезення дітей в дитячих автокріслах транспортного засобу батька та обовязковим поверненням дітей матері.

За заявою стягувача про примусове стягнення, 20.01.2017 відкрито виконавче провадження № 53260926.

28.08.2018 старшим державним виконавецем Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв*язку з перешкоджанням стягувача у вчиненні виконавчих дій.

Скаржник вказує на отримання копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві засобами поштового звязку 01.09.2018, проти чого заінтересовані особи не заперечують.

Враховуючи, що скарга на дії державного виконавця надійшла до суду 10.09.2018, суд вважає, що скарга була подана заявником в межах десятиденного строку, встановленого підпунктом а) частини 1 статті 448 ЦПК України.

Постанова про повернення стягувачу виконавчого документу від 28.08.2018 старшим державним виконавцем Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 винесена на підставі пункт 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу у звязку з тим, що стягувач ОСОБА_1 перешкоджав проведенню виконавчих дій, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа. Свідченням перешкоджання виконання рішення стали заяви боржника ОСОБА_2 про те, що стягувач у визначений судом час не звертається до неї для спілкування та участі у вихованні дітей.

Стаття ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначає підстави для повернення виконавчого документу стягувачу.

Зокрема, згідно пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

З наведеного випливає, що однією з підстав повернення виконавчого документу є перешкоджання стягувачем вчиненню виконавчих дій.

Статею 641 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом IX (Виконання рішень немайнового характеру) Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2015 № 512/5, не передбачені випадки перешкоджання стягувачем виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Згідно визначення, наведеного у Словнику української мови (том 6, 1975. стор. 322), зміст слова "перешкоджати" слід розуміти як: бути перепоною для чого-небудь; створювати завади, заважати, забороняти кому-, чому-небудь.

Тобто, за своїм змістом перешкоджання має бути проявлятися в якихось активних діях особи чи її бездіяльності, які, як наслідок є, перепоною для реалізації поставленого.

Натомість, ні в оскаржуваній постанові, ні у письмових запереченнях, ні в судовому засіданні відділом ДВС не вказано суду конкретну норму чинного законодавство, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено імперативний обовязок стягувача виконувати рішення суду про встановлення побачення з дітьми.

Більш того, таке спілкування, відповідно до виконавчого листа №236/1248 від 05.09.21016, можливе лише за попередньою домовленістю з боржником та бажанням дітей.

Однак органом ДВС не доведено у чому полягає перешкоджання стягувачем і як наслідок неможливість вчинення виконавчих дій, а наданні представником відділу ДВС пояснення є лише його субєктивною оцінкою обставин виконавчого провадження, однак аж ніяк не доказом вчинення стягувачем перешкод у вчиненні виконавчих дій, адже Закон України «Про виконавче провадження» не вимагає та не встановлює обовязку стягувача на підставі рішення суду щотижня, кожну суботу або неділю та на наступний день після дня народження кожного з дітей спілкуватися з ними, брати участь в їх вихованні в дні визначенні рішенням суду.

Отже, фактичні обставини спору спростовують факт наявності у старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області правових підстав для повернення стягувачу на підставі норми п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчого листа № 236/1248/16-ц виданого Краснолиманським міським судом Донецької області

Враховуючи наведене, вимога заявника про визнання незаконною постанови від 28.08. 2018 (у виконавчому провадженні № 53260926) Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області обґрунтована та підлягає до задоволення.

А відтак, вимога заявника щодо визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 по поверненню виконавчого документа виконавчого листа 3236/1248 від 05.09.2016 також підлягає задоволенню.

Вимога ОСОБА_1 щодо про скасування постанови від 28.08.2018 задоволенню не підлягає, оскільки скасування постанов органу ДВСУ до компетенції суду - не входить

Враховуючи наведене, керуючись статтями.1, 5, 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження»; статтями 260, 447, 451 Цивільного процесуального кодесу України

УХВАЛИВ:

1.Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця задовольнити частково.

2.Визнати незаконною постанову старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 28.08. 2018 у виконавчому провадженні № 53260926 про повернення виконавчого документа стягувачу

3.Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 щодо винесення 28.08.2018 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 53260926.

4.Відмовити в задоволенні вимоги, щодо скасування постанови від 28.08. 2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 53260926.

Відповідно до пункту 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний тест ухвали виготовлено 19.11.2018.

Головуючий суддя: