Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2323/17

номер провадження 2/695/165/18

20 квітня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.11.2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5429721, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспортного засобу ВАЗ 211120, д.н.з. НОМЕР_1. При укладенні вказаного полісу сторони керувалися п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого розмір страхового платежу зменшується на 50 відсотків за умови, що страхувальником є в тому числі пенсіонер. Оскільки ОСОБА_2 є пенсіонером, розмір страхового платежу йому було зменшено на 50 відсотків, дані про що було внесено до страхового полісу. 12.12.2016 року о 19.30 год. на автодорозі Золотоноша-Сміла-Умань сталалася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 та Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_3, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний водій автомобіля ВАЗ 211120, який був забезпеченим у позивача, а тому останній прийняв на себе майнову відповідальність та здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_3

Однак на час скоєння ДТП забезпеченим автомобілем ВАЗ 211120 керував не ОСОБА_2, а відповідач по справі ОСОБА_1, що стверджується відповідним судовим рішенням, а тому останній, на підставі ст. 38-1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобовязаний компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Оскільки відповідач добровільно вказане відшкодування не здійснив, хоча належним чином був повідомлений про необхідність його сплати, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2018 року.

Відповідач вказані позовні вимоги не визнав та направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважав дії позивача протиправними, а розрахунок розміру матеріальної шкоди проведеним на власний розсуд, без участі відповідача,та за відсутності достатньої кількості доказів заподіяння шкоди транспортному засобу, а тому позовні вимоги, на думку відповідача, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши відзив відповідача та відповідь на відзив позивача приходить до висновку по наявність достатніх підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного.

Як вбачається судом з полісу №5429721 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.11.2015 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспортного засобу ВАЗ 211120, д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно з п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Оскільки ОСОБА_2 є пенсіонером, розмір страхового платежу останньому було зменшено на 50 відсотків про що зазначено в самому страховому полісі.

Як вбачається з постанови апеляційного суду Черкаської області №33/793/130/16 від 15.03.2016 року, 12.12.2016 року на автодорозі Золотоноша-Сміла-Умань ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 211120, д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керування ОСОБА_3

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином судом встановлено, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди встановлена судовим рішенням.

Крім того, факт керування вказаним транспортним засобом саме відповідачем по справі та спричинення ним дорожньо-транспортної пригоди не заперечується і самим відповідачем, що вбачається із його пояснень, зазначених у відзиві на позовну заяву, а тому судом вважається доведеним.

Оскільки автомобіль НОМЕР_5, яким керував відповідач на момент ДТП, був забезпеченим у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», то останній прийняв на себе майнову відповідальність за дії відповідача та здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 за механічні пошкодження автомобіля Skoda Fabia у загальному розмірі 28898,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4508 від 20.04.2016 року.

Проведений розрахунок заподіяних ОСОБА_3 збитків у розмірі 28898,05 грн., стверджується актом №49/16, розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, а також додатками до нього, які досліджені судом та сумніві у собі не викликають.

Щодо заперечень відповідача стосовно належності такого розрахунку суд зважає, що матеріали справи не містять жодного доказу заперечень відповідача стосовно проведення розрахунку заподіяних збитків та нарахованої суми відшкодування шкоди. Відповідач не звертався ні до позивача із запереченнями стосовно нарахованої суми відшкодування, ні до суду із відповідними вимогами про неправомірність проведення такого розрахунку чи виплати коштів потерпілому.

Посилання ж відповідача щодо того, що огляд пошкодженого автомобіля проводився без участі останнього не може слугувати підставою для визнання судом вказаного вище нарахування страхового відшкодування неправомірним, тим більше, що згідно з п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду здійснюється у разі потреби.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано в наслідок непереборної сили або умислу потерпілого.»

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2ст. 1187 ЦК України).

Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом ст.,ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

Як роз'яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Судом встановлено, що вказаний вище поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі якого позивач здійснив виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 28898,05 грн. був укладений з урахуванням норм викладених п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так згідно п. 38.11 ст. 38-1 вказаного вище ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Оскільки позивачем, як встановлено судом, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 28898,05 грн., відповідач, який є відповідальний за шкоду, заподіяної в наслідок ДТП, зобовязаний компенсувати позивачу 50% виплаченого страхового відшкодування тобто 14449,02 грн.

Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів на спростування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються платіжним дорученням від 31.07.2017 року.

На підставі зазначеного та керуючись ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних

засобів» ст., ст. 1166-1167, 1172, 1191, ЦК України,

ст., ст. 10, 141, 264,265, 274 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» 14449 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок девять) грн.., 02 коп. по відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» кошти в сумі 1600,00 (одну тисячу шістсот) гривень в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.