Справа № 361/3122/17 Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/413/18 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 52 07.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами Броварської центральної районної лікарні, ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Броварської центральної районної лікарні про стягнення компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, і середнього заробітку за час вимушеного прогулу і затримання видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 04 серпня 2008 року по 19 травня 2017 року працювала фельдшером-лаборантом клініко-діагностичної лабораторії Броварської центральної районної лікарні. 25 квітня 2017 року цінним листом позивач направила на адресу відповідача заяву про звільнення, яка отримана ним 04 травня 2017 року. Позивач до 18 травня 2017 року виконувала свої трудові обов'язки, а 19 травня 2017 року звернулася у відділ кадрів Броварської ЦРЛ про надання їй трудової книжки та копії наказу про звільнення, а також повного розрахунку. Однак, на таке звернення позивачу не видано трудової книжки, не виплачено заробітну плату та не надано наказу про звільнення.

Просила суд, зобов'язати відповідача звільнити її з посади фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії Броварської центральної районної лікарні, зобов'язати відповідача надати їй належним чином оформлену трудову книжку із записом про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, стягнути із відповідача на свою користь заробітну плату за травень 2017 року та оплату за невикористану щорічну відпустку та невикористану відпустку у розмірі згідно штатного розкладу, стягнути із відповідача на свою користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку розрахунку та ненадання позивачу трудової книжки та просила стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Також, просила стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., посилаючись на те, що через неправомірні дії відповідача вона перебуває постійно в стресі, постійно болить голова, підвищений тиск, виникли проблеми зі сном. Позивач ввесь час перебуває у пригніченому стані, оскільки відчуває приниження через проблеми зі звільненням.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Броварської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3 506 (три тисячі п'ятсот шість) грн. 40 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 220 (одинадцять тисяч двісті двадцять) грн. 52 коп.В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 та Броварська районна центральна лікарня подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - просила рішення скасувати в частині відмови в задоволені позову про стягнення моральної шкоди, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі Броварська центральна районна лікарня просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що на підставі наказу № 144к від 07.08.2008 р. ОСОБА_3 з 04.08.2008 року прийнято на посаду фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії у Броварську центральну районну лікарню.

25 квітня 2017 року позивач направила на адресу Броварської центральної районної лікарні заяву від 20.04.2017 р., в якій просила звільнити її із займаної посади фельдшера-лаборанта КДЛ за власним бажанням з 03.05.2017 року (а.с. 7-8).

Вищевказана заява отримана відповідачем 05.05.2017 р. та зареєстрована за вх. № 74.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.05.2017 р. ОСОБА_3 звернулася до відповідача із письмовою заявою, в якій просила надати їй копію наказу про звільнення, трудову книжку та провести з нею повний розрахунок про звільнення. Також, у заяві просила надати їй довідку про середню заробітну плату. Вказана заява зареєстрована 19.05.2017 р. під вх. № 1453 у Броварській центральній районній лікарні. (а.с. 9).

Згідно наказу в.о. головного лікаря ОСОБА_4 за № 146-к від 16.05.2017 р. ОСОБА_3, фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії з 18.05.2017 р. звільнено з посади за власним бажанням, згідно із ст. 38 КЗпП України. Також, наказано бухгалтерії провести розрахунок з 04.08.2016 р. по 18.05.2017 р. з розрахунку 31 к/д (а.с. 32).

Зі змісту довідки № 3053, виданої 06.11.2017 р. Броварською центральною районною лікарнею вбачається, що у червні 2017 року із заробітної плати позивача вирахувано за сплачені 9 робочих днів за травень 2017 року - 3162,53 грн. та нарахована компенсація за невикористані дні відпустки - 5745,25 грн. Після утримання прибуткового податку та відрахувань сума виплат складає 2582,72 грн. Відповідно до виписки банку Броварське УДКСУ 15.06.2017 р. перерахувало позивачу на картковий рахунок АТ «УкрСиббанк» заробітну плату за І-шу половину червня 2017 р.

Як вбачається із копії особової картки № 3188 трудову книжку ОСОБА_3 отримала 23.06.2017 р. (а.с. 34).

Відповідно до довідки Броварської центральної районної лікарні за № 2638 від 27.09.2017 р. середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складала 7012,84 грн., а середньоденна заробітна плата складала 350,64 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

З вказаним висновком погоджується і колегія виходячи з наступного:

Стаття 19 Закону України «Про відпустки» передбачає, що одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати за № 100, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, у випадку збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про стягнення з відповідача компенсації за невикористану додаткову відпустку у розмірі 3 506 грн. 40 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2017 року по 09.08.2017 в розмірі 7012, 84 грн., оскільки позивач як одинока мати, яка виховує неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мала право на додаткову відпустку передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки».

Посилання відповідача Броварської центральної лікарні на те, що що ОСОБА_3 не подавала до них необхідні документа про її статус як одинокої матері та не зверталася з відповідними заявами про надання такої відпустки безпідставні

Під час перебування в трудових стосунках, ОСОБА_3 додаткова оплачувана відпустка як одинокій матері у відповідності до ст. 182-1 КЗпП України не надавалася.

При її звільненні з роботи компенсація за не використану додаткову відпустку, як те передбачене ст. 83 КЗпП України також не виплачувалася. За нормою вказаної статті виплата компенсації не ставиться в залежність від звернення особи із заявою до роботодавця про надання такої відпустки.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про відмову в задоволенні вимог про стягнення вихідної допомоги, оскільки позивач звільнена з роботи за власним бажанням, а не внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39).

З довідки № 3053 виданої Броварською центральною районною лікарнею від 06.11.2017 р., вбачається, що позивачу виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку. Представник позивача ОСОБА_6 заперечуючи щодо виплати такої компенсації, не надав жодних доказів на спростування вказаних обставин, тому такі вимоги позивача також не підлягали до задоволення.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що відповідач своїми діями завдав їй моральну шкоду, що через неправомірні дії відповідача позивач перебуває постійно в стресі, постійно болить голова, підвищений тиск, виникли проблеми зі сном безпідставні.

В порушення вимог ст. 76-80 ЦПК України позивачем не надано доказів, які б свідчили, що дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Броварської центральної районної лікарні, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: