АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4312/17 22-ц/774/867/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4312/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 26 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. об 11 годині 45 хвилин у місті Кривому Розі (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК»), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю працівника внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_5 працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, довідкою МСЕК від 17.02.2017 року встановлений причинний зв'язок смерті її батька від професійного захворювання.

Посилаючись на те, що внаслідок смерті батька їй завдано моральної шкоди, у зв'язку із суттєвими незворотними негативними змінами, які відбулися у її особистому житті, просила суд стягнути з відповідачів, з кожного окремо, на її користь суму моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, внаслідок професійного захворювання, в розмірі 343 152, 00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 26 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ПівнГЗК» просить змінити рішення суду та визначити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахуванням судом того, що визначений розмір моральної шкоди є значно завищений та необґрунтованим. При цьому, представник відповідача просить врахувати те, що у діях ПрАТ «ПівнГЗК» відсутні ознаки протиправності, які є однією із підстав відшкодування моральної шкоди, а професійне захворювання батька позивача виникло саме через його тривалий час роботи у шкідливих умовах.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Відповідач ПрАТ «ПівнГЗК», будучи завчасно належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за його апеляційною скаргою (а.с. 72), в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участь повноважного представника у дане судове засідання, оскільки він приймає участь при розгляді іншої справи в Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді (а.с. 73,74), яке задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи, а ПрАТ «ПівнГЗК», звернувшись до суду із апеляційною скаргою не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи, на власний розсуд прийнявши рішення про пріоритетність для себе участь у судовому засіданні в Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді, а не при розгляді даної цивільної справи. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, що представництво ПрАТ «ПівнГЗК» в судових органах здійснюється виключно однією особою та навіть не зазначено прізвище, ім'я та по-батькові цього представника, а тому, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПрАТ «ПівнГЗК».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 (а.с. 5).

05 жовтня 2004 року ОСОБА_5 було встановлено професійне захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ ст., фаза затяжного загострення, дифузійний пневмосклероз.

Згідно Акту хронічного розслідування від 29.11.2004 року причиною професійного захворювання ОСОБА_5 стала праця протягом 9 років 11 місяців в умовах впливу на організм шкідливих факторів в параметрах, що перевищували гранично допустимі, на ВАТ «Північний ГЗК», правонаступником якого є ПрАт «ПівнГЗК» (а.с. 14-15)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 7).

Розширеною медико-соціальною експертною комісією від 17 лютого 2017 року встановлено причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_5 із встановленим йому за життя професійним захворюванням (а.с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із встановленням причинного зв'язку смерті її батька із отриманим ним за життя професійним захворюванням, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, її переживань та страждань, пов'язаних із втратою найріднішої людини - батька.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Відповідно до акту Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної №6 від 17 лютого 2017 року, встановлений причинний зв'язок між смертю ОСОБА_5 із встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що батько позивача ОСОБА_5 отримав професійне захворювання у зв'язку з незабезпеченням йому відповідачем безпечних та нешкідливих умов праці, колегія суддів погоджуються з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - доньці померлого.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 колегією суддів відхиляються, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку зі смертю її батька внаслідок встановленого йому за життя професійного захворювання, яке виникло в результаті незабезпечення останньому відповідачем ПрАТ «ПівнГЗК» безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи.

Так, позивач втратила рідну людину, яку вона дуже любила і поважала, у ОСОБА_1 порушено звичайний для неї спосіб життя, а втрата близької людини, вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, моральною підтримкою, і вона змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Фактично, доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 26 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: