Справа № 183/4273/17
№ 2/183/540/18
03 січня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Демяненка Р.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на обєкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, буд. № 77 в м. Новомосковську Дніпропетровської області та земельну ділянку, площею 0,0638 га, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 12 лютого 1998 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 12 лютого 1998 року помер її батько ОСОБА_2, який за життя набув право власності на житловий будинок № 77 по вул. Привокзальній в м. Новомосковську Дніпропетровської області та земельну ділянку, площею 0,0638 га, розташованої на території Новомосковської міської ради, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП, виданого 09 січня 1998 року,зареєстрованого в реєстрі за № НМ № 826.
До початку судового розгляду позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
Справа, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами загального позовного провадження, з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_2, у відповідності до якого останній помер 15 лютого 1998 року (а.с. 7).
Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 заведено спадкову справу, у відповідності до якої ОСОБА_1 30.05.1998 року звернулася з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 (а.с.39). що доводить факт прийняття спадщини позивачем та не потребує додатковому встановленню.
У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Матеріали спадкової справи свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований по вул. Привокзальній, 77, в м. Новомосковську Дніпропетровської області та земельну ділянку, оскільки з наданих до нотаріальної контори документів не вбачається факт прийняття спадщини, домова книга на спадковий будинок, за якою встановлюється місце відкриття спадщини та круг спадкоємців, видана на адресу вул. Привокзальна, 63, а також спадкоємцем не представлені оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку(а.с.40).
Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Між тим, у відповідності до ст.100 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяв на момент виникнення права на спадкування, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.
Вимогами ч.1 ст. 128 ЦК України, в редакції 1963 року визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Суду надано копію договору про право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 25 січня 1954 року, у відповідності до якого ОСОБА_2, як забудовнику відведено ділянку комунальної землі під індивідуальне будівництво житлового будинку по вул. Привокзальній,63 в м. Новомосковську (а.с10), а також копію акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 04 грудня 1963 року, згідно якого ОСОБА_2 завершив будівництво домоволодіння, яке знаходиться по вул. Привокзальній, 63 в м. Новомосковську(а.с.23-24).
Суду також надано копію технічного паспортну на житловий будинок № 77 по вул. Привокзальній в м. Новомосковську, у відповідності до якого всі будівлі та споруди на території домоволодіння збудовані за життя його власником, всі побудови введені в експлуатацію, в порядку, передбаченому законодавством (а.с.13-16).
Будівництво будинку було закінчене в 1953 році, про що свідчить акт про закінчення будівництва та здачу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, а тому новостворене нерухоме майно, не являється самочинним будівництвом.
Постановою державного нотаріуса від 03.07.2008 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину, оскільки останньою не представлені оригінали правовстановлюючих документів.
У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.
Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
По обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Обєктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали , в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року.
В свою чергу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справа у своєму листі № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», коли перші власники належним чином не оформили належне їм право власності та не зареєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнане в судовому порядку.
Крім того, суду надана копія Державного ОСОБА_3 на право приватної власності на землю серії ДП, виданого 09 січня 1998 року на підставі рішення Новомосковського міськвиконкому Ради народних депутатів, зареєстрованого в книзі записів державних актів НМ № 826, у відповідності до якого ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,0638 га, в межах згідно з планом, що розташована на території Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 22). Допущена в Державному акті помилка в імені спадкодавця не спростовує його право власності на земельну ділянку, набуте у спосіб, передбачений законом.
У відповідності до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.
Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, ОСОБА_2, за життя на законних підставах набув право власності на нерухоме майно, а тому до позивача, який позбавлений можливості надати оригінали правовстановлюючих документів, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 1220, 1223, 1225 ЦК України ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на обєкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку 0,0638 га, в межах згідно з планом, що розташована на території Новомосковської міської Ради народних депутатів, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на підставі рішення Новомосковського міськвиконкому Ради народних депутатів № 1026 від 30.10.1997 року,згідно Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НМ № 826 від 09.01.1998 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 15 лютого1998 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.