Справа № 344/9660/17
Провадження № 22-ц/779/318/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Бойчука І.В., Матківського Р.Й.

за участю секретаря Капущак С.В.

представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника Івано-Франківської міської ради - Попович В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на квартиру, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Татарінової О.А., ухвалене 20 грудня 2017 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 26 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2017 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Івано-Франківська міська рада, про встановлення факту його спільного проживання з власником однією сім'єю. Оскільки з часу смерті ОСОБА_4 сплинув один рік, а відомості про наявність спадкоємців та про прийняття ними спадщини відсутні, міська рада просила визнати вказану квартиру відумерлою спадщиною, передавши її у власність територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

ОСОБА_1 у вересні 2017 року подав зустрічну позовну заяву. Зазначав, що з початку 2010 року і до дня смерті проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю. Через похилий вік та погіршення стану здоров'я здійснював за ним догляд, придбавав медикаменти, одяг, продукти харчування, готував їжу тощо. В зв'язку зі смертю ним також понесено всі витрати на поховання ОСОБА_4 Вказував, що 30 травня 2016 року звертався до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз'яснено право на звернення до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Зазначав, що і надалі продовжує проживати у спірній квартирі, сплачуючи всі комунальні платежі. Посилаючись на ці обставини просив встановити факт його проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю з січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнати за ним право власності на належну спадкодавцеві квартиру.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2017 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2017 року позов Івано-Франківської міської ради задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В. 10 жовтня 2013 року, відумерлою спадщиною та передано її у власність територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Івано-Франківської міської ради відмовити, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не надано жодної правової оцінки письмовим доказам на підтвердження ним зустрічних позовних вимог. Зокрема, квитанціям та розрахункам, свідоцтву про поховання, договору замовлення на організацію та проведення поховання, а також квитанції про придбання мобільного телефону для ОСОБА_4 Вказані докази свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно проживав разом із спадкодавцем однією сім'єю. На його думку судом також неправильно витлумачено показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і не дано їм належної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу Івано-Франківська міська рада покликається на обґрунтованість висновків суду, відповідність їх встановленим обставинам та матеріалам справи. Зазначає, що апелянтом не підтверджено належними доказами факту його проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Зокрема, не надано письмових документів, які б засвідчили спільне проживання заявника з померлим за однією адресою протягом останніх п'яти років до дня смерті (реєстраційний запис у паспорті, довідка управителя будинку, квитанції на підтвердження спільного ведення господарства (про оплату комунальних послуг, придбання продуктів, речей побутового вжитку), придбання йому необхідних медичних засобів тощо. Крім того, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі, має неповнолітню дитину та проживав із сім'єю за адресою: АДРЕСА_2. Не засвідчили факту постійного проживання апелянта з померлим і допитані в судовому засіданні місцевого суду свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора відзиву на скаргу не подала.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник Івано-Франківської міської ради доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим. Подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Враховуючи вищенаведені обставини та положення ст. 372 ЦПК України суд вважає, що неявка представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим апеляційний суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення. А справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги Івано-Франківської міської ради суд першої інстанції виходив з того, що спадщина після смерті ОСОБА_4 на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 не прийнята, з часу відкриття цієї спадщини сплив один рік. А тому квартиру необхідно визнати відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд вважав, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 протягом п'яти років на день смерті останнього.

Апеляційний суд з цими висновками погоджується з огляду на таке.

Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, в зв'язку із чим відкрилася спадщина на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1. Право власності на це майно зареєстровано за останнім в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору міни від 10 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Українець В.В. (а.с. 6, 7-9, 11).

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 18 липня 2016 року ОСОБА_4 в спірній квартирі був зареєстрований один (а.с.13).

Відсутність будь-яких осіб, які проживають в квартирі, підтверджується також іншими письмовими доказами. Зокрема, зі змісту акта №03-13/07-20 комісії у складі начальника відділу експлуатації - Коман І.В., інженерів інспекторів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час обстеження 26 червня 2017 року о 13.30 год. виявлено зачиненими вхідні двері у квартиру АДРЕСА_1. Аналогічно зачиненими були вхідні двері і під час обстеження квартири 14 липня 2017 року о 09.00 год., що вбачається з акта №03-13/07-22 огляду житлового будинку (а.с.14, 15).

Заперечуючи позовні вимоги Івано-Франківської міської ради та подаючи зустрічний позов ОСОБА_1 покликався на те, що з січня 2010 року і до дня смерті (відкриття спадщини) він проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю. А відтак, відповідно до положень ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги померлого за законом. Інших спадкоємців немає. Саме тому 30 травня 2016 року він звернувся із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини.

В силу положень ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі N 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України та ін. про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї», визначено, що до кола членів сім'ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім'ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення з ними спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках.

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Аналогічно не представлено таких доказів і апеляційному суду.

Доводи апелянта ОСОБА_1, що вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про поховання, договором замовлення на організацію та проведення поховання, понесеними ним у зв'язку із цим витратами тощо, не заслуговують на увагу, оскільки такі датовані 20 - 21 квітня 2016 року, тобто після смерті ОСОБА_4 (а.с.45-47).

Не можуть слугувати доказами спростування вимог Івано-Франківської міської ради та підтвердження зустрічних позовних вимог і квитанції щодо витрат на продукти харчування, а також квитанція від 24 січня 2010 року про придбання мобільного телефону (а.с.48).

Окрім того, не містять жодної інформації про предмет доказування і пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Будучи допитаними судом першої інстанції ці свідки вказували, що бачили ОСОБА_1 (похресника померлого) за місцем проживання спадкодавця у різний період дня. Відповідач-позивач допомагав ОСОБА_4, ходив у магазин, інколи залишався ночувати. Тобто, стверджували про епізодичні відвідування ним спадкодавця.

Втім, жодним із свідків не підтверджено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були пов'язані спільним побутом, несли спільні витрати на утримання спірного майна, мали взаємні права та обов'язки.

З огляду на це, неспроможними є твердження апелянта щодо неналежної оцінки місцевим судом показів цих свідків.

Крім того, зі змісту зустрічного позову ОСОБА_1 вбачається, що останній переїхав проживати до померлого у зв'язку з його похилим віком, погіршенням стану здоров'я. Відтак, суд враховує, що сам факт допомоги та піклування апелянта про ОСОБА_4 не підтверджує наявність між ними сімейних стосунків.

За таких обставин висновок місцевого суду про недоведеність зустрічних вимог є обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, враховуючи відсутність додатково поданих доказів, суд приходить до переконання, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.В. Бойчук

Р.Й. Матківський