АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №2-3255/2008

провадження № 22-ц/796/2731/2018

22 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Вест» про визнання майнового права на частку в об'єкті незавершеного будівництва, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2008 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2008 року у складі судді Бабич Н.Д.,

встановив:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири, загальною площею 71,96 кв.м., що розташована на 15-му поверсі будинку АДРЕСА_1; визнати за нею майнове (речове) право на отримання в натурі об'єкта інвестування - квартири, загальною площею 71,96 кв.м., що розташована на 15-му поверсі будинку АДРЕСА_1, згідно договору інвестування будівництва НОМЕР_1, укладеного між нею та ТОВ НВФ «Вест» після введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10 грудня 2003 року між нею та ТОВ НВФ «Вест» укладено договір інвестування будівництва № НОМЕР_1, а саме двокімнатної квартири № НОМЕР_1, загальною площею 71, 96 кв.м., що розташована на 15 поверсі будинку 1, корпус Г по площі Святошинській в м. Києві.

Оскільки вказаний будинок знаходиться на стадії незавершеного будівництва, чим порушуються її права інвестора за договором в частині термінів здачі та введення в експлуатацію будинку, просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2008 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири № НОМЕР_1 корпусу Г, загальною площею 71,96 кв. м. на АДРЕСА_1 та визнано за нею майнове (речове) право на отримання в натурі об'єкта інвестування - квартири № НОМЕР_1 в корпусі Г, загальною площею 71,96 кв.м. на АДРЕСА_1, згідно договору № НОМЕР_1 інвестування будівництва, укладеного 10 грудня 2003р. між ТОВ НВФ «Вест» і ОСОБА_1 після введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2008 року резолютивну частину рішення було доповнено наступним змістом.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об'єкт інвестування - квартиру № НОМЕР_1 корпусу Г, загальною площею 71,96 кв.м. на АДРЕСА_1, згідно договору НОМЕР_1 інвестування будівництва, укладеного 10.12.2003 р. між ТОВ НВФ «Вест» та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2008 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також просить скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2008 року та відмовити в ухваленні додаткового рішення за заявою позивача.

Свої доводи обґрунтовує тим, що визнання за позивачем майнових прав та права власності на квартиру, а також подальша реєстрація цього права в БТІ безпосередньо впливає на майнові права ОСОБА_2, що підтверджується заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012 року у справі за його позовом до ТОВ «БудІнвестХолдинг» про визнання майнових прав на частку в об'єкті незавершеного будівництва.

Визнавши за позивачем право власності на об'єкт незавершеного будівництва суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Вказана позовна вимога була заявлена вже після розгляду справи, а тому не могла бути підставою для ухвалення додаткового рішення.

Окремо звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач мав право на відчуження майнових прав на квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить залишити заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2008 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Свої доводи мотивує тим, що у позивача ОСОБА_1 виникло майнове право на об'єкт інвестування, а саме квартиру АДРЕСА_1 на підставі прямого інвестиційного правочину - договору інвестування будівництва НОМЕР_1, укладеного між нею та ТОВ «НВФ «Вест» від 10 грудня 2003 року.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012 року та у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Будівельна компанія «БудІнвестрХолдинг» про визнання майнових прав на частку в об'єкті незавершеного будівництва відмовлено. При цьому судом встановлено, що у ОСОБА_2 не виникло жодних майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, оскільки укладений 22 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «БудІнвестХолдинг» договір доручення сам по собі не передбачав їх набуття, а лише встановлював обов'язок повіреного від імені та за рахунок ОСОБА_2 профінансувати спорудження об'єкта нерухомості.

З огляду на викладене вважає, що ОСОБА_2 не є тією особою, права якої вирішувались судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. З огляду на приписи п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, як особи, яка не брала участі у справі, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2008 року підлягає закриттю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що внаслідок винесення 14 лютого 2018 року постанови Апеляційним судом м. Києва ОСОБА_2 не був позбавлений своїх прав, які виникли на підставі договору доручення НОМЕР_1 від 22 листопада 2006 року. Права ОСОБА_2 залишаються закріпленими в Плані санації ЗАТ "МЖК "Академмістечко". На підставі оскаржуваного рішення позивачем була здійснена реєстрація права власності на неіснуючу квартиру, що в сукупності безпосередньо впливає на майнові права ОСОБА_2

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просив закрити апеляційне провадження, оскільки вказаним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2 не вирішувалися.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 грудня 2003 року між ТОВ НВФ "Вест" та ОСОБА_1 (інвестор) укладено договір НОМЕР_1 інвестування будівництва.

Відповідно до умов вказаного договору, інвестор інвестує кошти у будівництво квартири. Характеристика об'єкту інвестування: АДРЕСА_1, поверх 15, кількість кімнат -2, загальна площа -71,96 кв.м. Фірма після закінчення будівництва у четвертому кварталі 2004 року та здачі будинку Державній комісії по прийомці будинків у експлуатацію, передає Інвестору вказану в п.п. 1.2.1 квартиру, за умови сплати Інвестором повної вартості квартири, що є предметом договору.

Відповідно до п. 2.5 вказаного договору, після прийому будинку Державною прийомною комісією та повної оплати, квартира стає власністю інвестора.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав свої обов'язки за договором шляхом сплати 100% суми інвестиційного внеску, яка становить 197 890 грн., а відповідач, в порушення п. 1.3 договору, належним чином не виконує зобов'язань щодо строків закінчення будівництва об'єкта інвестування та здачі його в експлуатацію, чим порушує інвестиційні, майнові та житлові права позивача.

У зв'язку з тим, що при ухваленні судового рішення не було вирішено питання про право власності на об'єкт інвестування, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність доповнення резолютивної частини рішення та визнання за позивачем права власності на об'єкт інвестування - квартиру НОМЕР_1 корпусу Г, загальною площею 71,96 кв.м. на площі Святошинській,1 в м. Києві.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

На підставі ст. 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Таким чином, майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Аналогічні висновки Верховного Суду України викладені у постановах від 4 листопада 2015 року (№ 6-1920цс15) та від 30 березня 2016 року (№ 6-265цс16).

Доказів невизнання відповідачем права позивача на набуття майна у власність після введення будинку в експлуатацію матеріали справи не містять.

Крім цього, визнання за позивачем вказаних прав в судовому порядку та здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 корп. "Г" за ОСОБА_1 істотно вплинуло на права ОСОБА_2, який не брав участі у справі.

Доводи представника позивача про те, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення у ОСОБА_2 не існувало жодних прав стосовно майнових прав на об'єкт інвестування, є необґрунтованими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 листопада 2006 року, тобто до моменту ухвалення оскаржуваного судового рішення, між ОСОБА_2 (довіритель) та ТОВ "Будівельна компанія БудінвестХолдінг" (повірений) укладено договір доручення НОМЕР_1.

За умовами вказаного договору довіритель доручає, а повірений зобов'язується від імені та за рахунок довірителя профінансувати спорудження об'єкта нерухомості, передбаченого п.1.2 договору, а після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію надати довірителю документи, необхідні для послідуючого оформлення об'єкта нерухомості у власність.

Інформація про об'єкт нерухомості (згідно з проектною документацією): АДРЕСА_3, поверх 15.Кількість кімнат -2. Загальна площа -71,96 кв.м. Плановий термін введення об'єкту в експлуатацію - 3 квартал 2007 р.

Як вбачається з листа Арбітражного керуючого ОСОБА_5 від 29.01.2018 р. №3953/18, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 квітня 2017 р. в справі №50/297 затверджений додаток №1 до Плану санації ЗАТ "МЖК "Академмістечко" в новій редакції, який містить перелік всіх інвесторів ЗАТ "МЖК "Академмістечко".

До вказаного додатку №1 були включені як інвестори квартири НОМЕР_1 загальною площею 71,96 кв.м., яка знаходиться за будівельною адресою: площа Святошинська, 1 , м. Київ, ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Обидва інвестори були включені до вищевказаного додатку №1 в зв'язку з тим, що обоє надали судові рішення, які підтверджують майнові права на квартиру НОМЕР_1 загальною площею 71,96 кв.м., яка знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

Інвестор ЗАТ "МЖК "Академмістечко" не може передати квартиру НОМЕР_1 одночасно двом інвесторам (а.с.55).

Не спростовує ту обставину, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про права ОСОБА_2, який не брав участі у справі, і та обставина, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2012 року, яким за ОСОБА_2 визнано майнові права на об'єкт інвестування - квартиру НОМЕР_1 на 15 поверсі, загальною площею 71,96 кв.м., яка знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1, а також майнове (речове) право на отримання в натурі об'єкту інвестування - квартири після введення вказаного будинку в експлуатацію.

При цьому суд виходить з тієї обставини, що договір доручення НОМЕР_1 від 22 листопада 2006 року, укладений з ОСОБА_2, є чинним та недійсним в судовому порядку не визнавався.

Умови вказаного договору також передбачають право позивача після здійснення фінансування спорудження об'єкта нерухомості та введення будинку в експлуатацію отримати документи, необхідні для послідуючого оформлення об'єкта нерухомості у власність.

З огляду на викладене, правові підстави для закриття апеляційного провадження у справі з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, відсутні.

У зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням норм процесуального права, яке полягає у прийнятті рішення про права та інтереси особи, що не була залучена до участі у справі, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2008 року та додаткове рішення цього суду від 15 жовтня 2008 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом свого майнового права на частку в об'єкті незавершеного будівництва, залучивши до участі у справі ОСОБА_2

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2008 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2008 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Вест» про визнання майнового права на частку в об'єкті незавершеного будівництва відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: