Номер провадження: 22-ц/785/4911/18
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Бєляєвої А.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_3

відповідач -ОСОБА_4

представник відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2018 року (суддяІльченко Н.А.)

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 04 червня 2015 року ОСОБА_2 надав в борг грошові кошти ОСОБА_4 у розмірі 30 000 грн., що підтверджується наданою ОСОБА_4 розпискою від 04 червня 2015 року, зі строком повернення взятої в борг грошової суми до 01 березня 2016 року.

Однак, станом на 01 березня 2016 року відповідачем боргове зобов'язання перед позивачем не виконане, будь-яких пояснень щодо повернення заборгованості не надано.

Позивач вважає, що оскільки строк виконання зобов'язання настав 01 березня 2016 року, відповідачем порушено ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 33973,08 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 33973,08 грн., також стягнуто судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5, представник ОСОБА_4подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_5, представник ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_4 у повному обсязі і не порушуючи встановлених розпискою вимог, виконав всі взяті на себе зобов'язання належним чином та повернув взяті у борг від ОСОБА_2 грошові кошти у повному обсязі, зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_3, представник ОСОБА_2, зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, доводи та обставини зазначені в ній не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

В судове засідання не з'явився ОСОБА_4, сповіщений належним чином (а.с. 181).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, доводи відзиву, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04 червня 2015 року ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 30000,00 грн., а ОСОБА_4 зобов'язався повернути ОСОБА_2 таку ж суму грошових коштів в строк до 01 березня 2016 року.

На підтвердження факту укладення цього договору позики та його умов, ОСОБА_4 видав ОСОБА_2 письмову розписку від 04.06.2015 року, яка посвідчує факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 30000,00 грн. від ОСОБА_2, що підтверджується оригіналом розписки.

Також судом встановлено, що через невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за укладеним між ними договором позики від 04.06.2015 року, заборгованість відповідача за цим договором станом на 22.12.2016 року склала у загальному розмірі 33973,08 грн., з яких: сума позики - 30000,00 грн.; три проценти річних від суми позики за час її прострочення з 01.03.2016 р. по 22.12.2016 р. - 730,33 грн.; інфляційні втрати за час прострочення позики з 01.03.2016 р. по 22.12.2016 р. - 3242,75 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним договором щодо повернення грошових коштів (позики).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Проте відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобов'язання за згаданим договором щодо повернення грошових коштів (позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволені позову, оскільки уклавши договір ОСОБА_4 не виконав його умови.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_4 у повному обсязі і не порушуючи встановлених розпискою вимог, виконав всі взяті на себе зобов'язання належним чином та повернув взяті у борг від ОСОБА_2 грошові кошти у повному обсязі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та оригіналом розписки, а доказів про те, що ОСОБА_4 виконав умови договору матеріали справи не містять, також вони не були надані і до апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15 листопада 2018 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець